Авторски
- Еманюел Макрон заяви, че той и Доналд Тръмп са „гарантите“ на световния ред
Снимка: ЕПА/БГНЕС Президентът на Франция Доналд Тръмп заяви в понеделник, че той и американския му колега Доналд Тръмп са „гарантите“ на многостранния световен ред срещу бушуващите заплахи за сигурността, пише Politico.eu, цитирано от Фокус.
Макрон направи този коментар на слизане от своя самолет на военновъздушната база „Ендрюс“ край Вашингтон и преди да се насочи към Белия Дом, за да се срещне с американския държавен глава и да започне тридневната си визита, основните теми на която ще бъдат търговията и международната сигурност, пише изданието.
„В това време, ние, Франция и САЩ, имаме много голяма отговорност… Ние сме гаранти на съвременната многостранност и си мисля, че в хода на тези разговори имаме да вземем и подготвим много важни решения“, заяви френският държавен глава.
„Политико“ обяснява, че акцентът на френския лидер върху „многостранността“ идва преди срещата очи в очи с Тръмп, която трябва да се проведе във вторник и основни теми на която ще бъдат преговорите със Северна Корея и ядрената сделка с Иран, която американският президент иска да промени, а ако не успее, да излезе от нея.
Отношението на американския президент към договорената по времето на президента Барак Обама сделка с Ислямската република предизвика недоволство в Европа. Тръмп заплаши да излезе от сделката до 12 май, ако тя не бъде променена според изискванията на САЩ, които са около програмата за производство на балистични ракети на Техеран и някои клаузи, вдигащи финансовите санкции срещу близкоизточната страна.
Преди визитата на Макрон, редица френски официални лица заявиха, че френският президент ще се опита да убеди американския си колега да не вади Вашингтон от сделката – ход, който европейците смятат, че ще навреди на регионалната сигурност – но предупредиха да не се таят големи надежди за „дипломатически пробив“ по този въпрос.
По време на посещението е предвидено и изказване на Макрон пред Конгреса на САЩ. /“Сега“/
.
- Либертарианците – новите комунисти
Ник Ханауър, Ерик Лю*
Повечето хора ще кажат, че радикалното либертарианство и комунизмът са пълни противоположности: първата идеология превъзнася личната свобода, а втората я заличава. Те обаче просто са огледални образи. И двете идеологии се опитват да отговорят на едни и същи въпроси и не успяват по сходен начин. Там, където бе възприет комунизмът, резултатът бе мъка, бедност и тирания. Ако крайните либертарианци изпълнят някога своите възгледи на практика, то това ще доведе до същата катастрофа.
Нека започнем с някои определения. Под радикално либертарианство ние имаме предвид идеологията, според която индивидуалната свобода стои над всички останали ценности. Под комунизъм – идеологията на крайна държавна доминация над личния живот и икономическата дейност. Част от радикалните либертарианци са страстни поклонници на Айн Ранд, които делят своите съграждани на производители, според модела на Джон Голт, и потребители, не и според Голт, който ги оприличава на обикновени паразити.
Някои, като братята Кох, са крайни защитници на интересите на едрия капитал, които преформулират икономическата политика в подкрепа на своята класа като “либертариански популизъм”. Други са последователи на сенатора от Тексас Тед Круз, чиято най-голяма мечта е да закрие държавата. Трети приличат на антиданъчния активист Гроувър Норкуист, който направи кариера, като се опитва да удави, смаже или удуши правителството.
Да, свободата е основна американска ценност и прекалено раздутата държава може да бъде вредна. При това е пълно с хора, които се самоопределят като либертарианци, най-вече защото подкрепят еднополовите бракове или осъждат следенето на гражданите от правителството. Проблемът не са тези социални либертарианци. Безпокоят ни нихилистично и антидържавно настроените либертарианци от школата на Кох, Круз, Норкуист и Рон и Ранд Пол.
Човешката природа
Подобно на комунизма, тази философия е погрешна в своето невярно разбиране за човешката природа, неразбирането как функционират обществата и пълния си провал да се приспособи към променящите се обстоятелства. Радикалното либертарианство приема, че хората са програмирани да бъдат само егоисти, когато в действителност сътрудничеството е връхната точка в човешката еволюция.
То също така твърди, че обществата са ефективни механизми, които не се нуждаят от правила и от правоохранителни органи, когато, всъщност, те са крехки екосистеми, предразположени към разпад и завладявани лесно от хората, които искат да живеят на готово. И либертарианството е фанатично сковано в своето настояване, че всички проблеми имат едно-единствено решение: намалете държавата!
Комунизмът се провали в три поразително подобни отношения. Той вярваше, че хората са брънки от веригата, изпълнени с желание да служат на пролетариата. Комунизмът прие, че обществата трябва да бъдат управлявани отгоре надолу като машини. И той също бе фанатично скован в своето настояване за една всеобхватна идеология, водеща до тоталитаризъм.
Радикалното либертарианство, ако някога бъде приложено на практика в мащаб, по-голям от един миниатюрен анлкав, също би било катастрофа. Ние използваме условното “би било”, тъй като тази идеология има един фатален недостатък: тя не може да бъде приложена в едно функциониращо общество. Какво биха могли да направят радикалните либертарианци, ако наистина притежаваха властта?Президентът Рон Пол би управлявал с гневни изблици, като би закрил правителството и би отменил законите, които вече са били приети от Конгреса. Министър Норкуист би премахнал Службата за вътрешни приходи и прогресивното данъчно облагане, така че хората, които вече са богати, да бетонират своето предимство, като програмите, които поддържат една просперираща средна класа, биха били изличени. Вътрешната политика на Кох би изтрила екологичните стандарти за чист въздух и вода, така че замърсителите да могат да прехвърлят всичките си разходи на останалите хора.
Радикалните либертарианци биха били велики унищожители. Те не биха имали кой знае каква идея за съзидание и управление. Всъщност либертарианството намира израз в най-голяма степен в провалени държави като Сомалия.
Крайни позиции
Някои либертарианци ще твърдят, че ние излагаме аргументи срещу едно чучело и че никой сериозен последовател на тяхната философия не защитава крайните позиции, за които говорим. Обществената реакция на радикалните изявления на индивиди като Круз, Норкуист и Пол говори сама по себе си. Разумните хора обсъждат как най-добре да бъде регулирана дадена дейност или как правителството може да върши най-ефективно своята работа, а не дали изобщо трябва да има регулации и правителство. Алтернативата на този екстремизъм е една еволюираща смесица от свобода и сътрудничество. Връзката между социалното щастие и икономическия успех може да бъде изразена с камбановидна крива и “сладкото място” е далеч от краищата, било то на пълната свобода или на пълното подчинение на общността. Ето къде могат да бъдат открити истинското гражданство и здравият капитализъм.
Агенция Блумбърг
Истинското гражданство дава възможност на обществото да процъфтява точно поради причините, поради които комунизмът и радикалното либертарианство не позволяват. То е основано на една реалистична представа за човешката природа, която признава, че ние трябва да си сътрудничим, за да бъдем конкурентни на по-високо равнище. Истинско гражданство означава политиката да бъде променяна с цел приспособяване към промените в обстановката. Понякога правителството не е отговорът. Друг път обаче е.
Ако Съединените щати искат да продължат да се адаптират и еволюират, свободата не бива да е просто премахване на препятствия или възможност за пренебрегване на неудобните правила или ограничения. Свободата е отговорност. Комунизмът се провали, тъй като не позволи на гражданите да поемат отговорността за своето управление. Като проповядва индивидуализма над всичко останало, радикалното либертарианство прави същото.
Едно нещо е да се противопоставяш на натрапчивото следене от правителството или на прекомерния обхват на федералните програми, а друго – да призоваваш за премахване на самата държава. Нека изхвърлим радикалното либертарианство на бунището на историята, заедно с неговия братовчед комунизма.
* Ник Ханауър е основател или спонсор на десетки компании, основно в сферата на иновациите и новите технологии. Ерик Лю е бивш автор на речи и съветник за вътрешната политика в Белия дом при президента Бил Клинтън. Двамата са съавтори на книгата “Градините на демокрацията” (”The Gardens of Democracy”).
Източник: e-vestnik.bg/ БТА
- Консулски ден в Детройт
За услуга на българските граждани от Метро Детройт се предвижда изнесен консулски ден на 28 април 2018 г.*, на адрес Balkan American Community Center (1451 E. Big Beaver, Troy, 48083).
Всички желаещи следва да изпращат своите заявки на български език, в които да бъдат посочени: трите имена, имейл, телефон и вида на услугата, която ги интересува.
Електронен адрес: [email protected] и subject: Detroit Consular Day.
Изнесеният консулски ден ще бъде проведен само, ако бъдат събрани достатъчно предварителни заявки за обслужване от гражданите.
Заявки ще се приемат и в българския магазин или по имейл [email protected]m.
Всички услуги при изнесените консулски дни са със завишение от 100%. Приемат се плащания само в брой или money order.
На всички регистрирани ще бъде изпратен график и час, за който са предвидени за обслужване. Снимки и отпечатъци ще се вземат на място. Тези, които не са се регистрирали предварително, също ще могат да бъдат обслужени, но след регистрираните граждани.
В този ден ще можем също да връчваме готови за получаване лични документи, ако предварително желаещите ни изпратят информация на гореуказания електронен адрес, със своите имена и посочат вида на документа, който очакват.
Генерално консулство на Р. България в Чикаго
Източник: BulgariansinDetroit.com
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
*Бел.ред.: Първоначално насрочената дата е 14 април 2018 г., по-късно е променена на 28 април 2018 г. Часовият период е от 10 до 17 часа.
.
- Биволъ за сделката с ЧЕЗ и премиерското каре за карти в Банкя
Материал на Биволъ
Стройна последователност от публични факти, свързва лицата около сделката за ЧЕЗ с премиера Бойко Борисов. Съвместно разследване на „Лидове новини“ и Биволъ разкри ключови брънки от веригата, водеща от Прага до Банкя.
Никола Молчан, който е разследван три пъти за убийства, е част от екипа на „Инерком“. Той превежда на преговорите между ЧЕЗ и „Инерком“ за сделката с българските активи на чешката енергийна група. Молчан е финансов директор във фирма на Мая Христова от „ММ Груп“, която е в близки отношения със собственичката на „Инерком“ Гинка Върбакова. Христова е регистрирала фирма в Прага „MM Global s.r.o.“ на 21 септември 2017 г. – точно в навечерието на преговорите за продажбата активите на ЧЕЗ в България. За финансов директор е назначен именно Никола Молчан, който след това се оказва и официален участник в преговорите с „Инерком“.
От друга страна, Мая Христова е дългогодишен бизнес партньор на Петър (Пепи) Лашов. Според записите #Яневагейт, които Биволъ публикува. Лашов е едно от най-доверените лица на премиера Бойко Борисов и редовно играе с него карти в дома му в Банкя. Борисов и Лашов са имали в миналото общи съдружници със скандална слава. /виж тук/
Статията на „Лидови новини“ за връзката между Никола Молчан и Мая Христова беше публикувана в броя от сряда 28 март. За разлика от предишните публикации на вестника по темата, този път информацията беше напълно игнорирана от българските медии, които следят сделката за ЧЕЗ.
За присъствието на Молчан на разговорите между „Инерком“ и ЧЕЗ съобщи най-напред сайтът ClubZ, позовавайки се на два независими източника. Сега този факт е официално потвърден от ЧЕЗ Груп пред „Лидове новини“. Молчан е превеждал на срещите между ЧЕЗ и Инерком, провеждани в Прага, отговаря на въпроси на вестника говорителката на групата Алис Хоракова.
„Лидове новини“ разкрива още, че Молчан е бил разследван в Чехия за убийствата на приятелката си и на собствения си баща, но поради липса на достатъчно доказателства не е бил обвинен.
Молчан – доверено лице на кръговете около СИК и „Инерком“
Но ролята на чеха, който има и българско гражданство, не е само на преводач. Той се явява от години тясно обвързан, като партньор и доверено лице в бизнес кръгове около СИК и „Инерком“, отвеждащ към премиера Борисов.
Отляво-надясно: Славчо Върбаков (съпруг на Гинка Върбакова), Марин Христов (син на Мая Христова), Мая Христова и Гинка Върбакова
Мая Христова заедно със сина си Марин Христов притежават група от фирми с название „ММ“, които се занимават с продажби на луксозни коли, лизинг, застраховки, ресторантьорство, строителство и продажби на недвижими имоти. Тяхна е луксозната бизнес сграда на Околовръстен път 3, точно срещу резиденция Бояна.
Точно в същата сграда се намират офисите на „Инерком“. Те са закупени в началото на 2017 г. за милион и половина лева от фирмата „ММ Уърлд“, на която Мая Христова е едноличен собственик.
Семействата на Върбакови и Христови очевидно са в близки отношения, както личи на снимката публикувана в профила на Мая Христова в социалната мрежа Facebook. Светската хроника пази спомен за пищно благотворително събитие, организирано от Христова, на което е присъствал и един от бившите собственици на мола „Парадайз център“ Давид Михайлович. Неговият съдружник, руският олигарх с грузински произход – Паата Гамгонеишвили беше посочен от „Лидови Новини“ като част от схемата за финансиране на „Инерком“ в сделката за българския бизнес на ЧЕЗ.
Освен с Върбакови, Мая Христова е близка с известния ресторантьор и собственик на хайлайф заведения Петър (Пепи) Лашов. Репортер на агенция „Булфото“ го е запечатал още през 2006 г. на празненството при откриването на новия офис на „ММ Груп“, където той присъствал със съпругата си и с децата си.
Но отношенията между Христова и Лашов имат и съвсем конкретни бизнес измерения. Фирмата „Пи Ел БГ“, която е на Лашов, се явява инвеститор в сграда, построена на Беловодски път 79, върху парцел притежаван от фирмата „ММ Дивелопмънт“. Това е видно на табелата на строежа от март 2012 г.
Инвеститор в сградата, построена на терена, притежаван от „ММ Дивелопмънт“, е „Пи Ел Бг“ на Петър Лашов.
След като построява сградата, „Пи Ел Бг“ продава на „ММ Дивелопмънт“ 5 апартамента и 11 паркоместа в нея за малко над 1 млн. лв. „ММ Дивелопмънт“ е съсобственост на Мая Христова и нейният син Марин Христов. Впоследствие „ММ Дивелопмънт“ препродава някои от имотите на други физически и юридически лица близки до групата, което на практика оформя сграда от резидентски тип на близки съсобственици.
„Мятам се с Пепи до Банкя“
Пепи Лашов е един от героите на разговорите #Яневагейт, от които става ясно, че той е чест посетител при премиера Борисов в дома му в Банкя, с когото играе карти. За да спаси Янева от „опраскване“, адв. Мондешки предлага да се срещне с Бойко Борисов с посредничеството именно на Лашов, или както той го нарича – Пепи Лашев.
Кои са другите от карето карти не става ясно, но Мондешки твърди, че Лашов редовно го канел „айде да ходим нагоре към тва“
Мондешки: Да ходя аз да се виждам с Бойко?
Янева: Да бе, да бе, да. Още по-лошо ще стане.
Ченалова: Само тва остава.
М: Ма не ма интересува, важното е да спасиме, мен ма забравяйте, мен.
Я: Още по-лошо ще стане.
М: Ми що, мятам се с Пепи.
Я: Кой е тоя Пепи?
М: Пепи Лашев. Пепи Лашев всяка вечер са на карти. Отивам. Пепи ще го хвана, той постоянно ме кани да ходим нагоре към тва, хващам го.
Я: Не, не, не, не, не.
М: Не, не, хващам го да ме научи поне как се играе карти, щот не съм играл, сантасе само мога да играя. Не знам кво играят те. Може би белот.
Я: Аз съм имала честта да играя на карти той беше на моя страна. Демек, седеше ми зад гърба, дишаше ми във врата и…
М: Ти помагаше.
Я: Ми помагаше как да играя, за да биеме останалите и ми каза, че дори да не ги биеме се счита, че сме ги били.
М: Хаха, служебна победа. Разбрах те. Много интересно се играе карти с Бойко.
Я: Хе
М: Красота.
В продължението на този запис се говори за отношенията на Борисов с дами, към които той не е бил безразличен. Някои от тях са били дискретни, но една от жените до премиера на име Мая се е прочула във властовите кръгове, към които принадлежат и събеседниците – висшите съдийки Владимира Янева и Румяна Ченалова и адв. Момчил Мондешки.
Янева: Факт е, че към определени жени има и положително отношение. От тия, с които е бил.
Мондешки: Сигурно.
Я.: Така е, ся, има една, на която и купи къща в Барцелона за милион и половина евро! Има една друга, тя ходи в „Шервиньо“, забраих й името как се казваше, която беше на един негов много близък приятел от „Котараците“ жена. Как се казваше не мога да се сетя в момента. Както и да е. Тя му беше протокол.
М: Ъ-хъ.
Я.: Ииии… Макар че тоя му беше много близък приятел той се залюби с нея, ма в смисъл, не знам после какво стана, в смисъл още ли са заедно, разделиха ли се, нямам представа. Не мога ти кажа кво стана.
М: (въздиша).
Я.: Но към нея определено имаше отношение, в смисъл, не му беше като за едното чукане.
М: Да. (въздиша).
Я.: За сметка на това за Мая бяха разбрали половин София.
М: Ъ-хъ.
Я.: Което е страшно неприятно да ти кажа.
Румяна Ченалова: Ужасно.
Я.: Все пак.
Самоличността на въпросната Мая, за която е разбрала половин София така и не беше изяснена, но се появиха медийни публикации, които я свързваха с Мая Христова от „ММ Груп“.
Герои с тъмно минало и настояще
Всички изброени дотук персонажи: Никола Молчан, Мая Христова и Петър Лашов, са имали вземане-даване с правораздаването и престъпните групировки на прехода.
Петър Лашов или „Пепи“ е сочен като един от наследниците на убития висаджийски бос Георги Илиев (виж тук и тук). Илиев беше застрелян от снайпер в заведението „Буда Бар“ в Слънчев бряг на 25 август около полунощ. Веригата от заведения „Буда Бар“ е собственост на Лашов, а той се е намирал директно до застреляния бос в часа на неговата екзекуция. Лашов има и бизнес съдружие с иракчанина Самир Искандер Франсис, който е бил съдружник с Бойко Борисов във фирмата „Прайхим“. Освен съдружник на Борисов, въпросният иракчанин е бил и съдружник на друга известна фигура от ъндърграунда – Златко Иванов – Баретата. Тази групичка се оказва забъркана в разработки за нелегален трафик на амфетамини за Близкия Изток и впоследствие с отвличането и последвалия разтрел на двама български шофьори в Ирак преди 14 г. Франсис забогатява от заменки на имоти по времето когато Борисов беше кмет на София.
Никола Молчан е управлявал в миналото фирмата „Раков Дол Проджектс“, която през 2004 г. „Дневник“ определя като свързана с групировката СИК. Съдружниците в проекта са част от структурите на групировката, един от тях Георги Когелов има и общ бизнес с Валери Йосифов, бивш председател на надзорния съвет на СИК.
Около същата групировка е гравитирал през 90-е и самият премиер Бойко Борисов, както свидетелства статия във в. „Капитал“ от ноември 1995 г., придружена с авторски снимков материал. На снимката към статията той е с Румен Гоцов Николов – „Пашата“, с когото има съвместен бизнес чрез „Тео Интернешънал„. Фирмата върти незаконна фабрика за цигари в Крайморие, която е затворена от антимафиотите няколко месеца по-рано, през март 1995 г., след разследване на Асен Йорданов, публикувано във в-к „Стандарт“.
Дописка за нелегалната фабрика на Борисов и Пашата и операцията на бопаджиите във в. Стандарт от март 1995 г..
Биволъ откри и друга интересна връзка около Молчан, водеща към обкръжението на Борисов. Неговият брат Владимир е бил съдружник във фирмата „Еуропеум София“ ООД с Георги Панов Коларов, който пък е в управителния съвет на сдружението „Български съвет за устойчиво развитие“ заедно с Цветелина Бориславова, дългогодишна спътничка в живота на Борисов.
Според медийни публикации, Мая Христова в миналото също е работила като застрахователен брокер в структурите близки до СИК. Преди година името й се появи и в криминалната хроника. Офисите на „ММ Груп“ бяха атакувани през април 2017 (при служебното правителство на Герджиков) от ГДБОП в рамките на операция срещу укриване на данъци и пране на пари, водена от Специализирана прокуратура. Оттогава не е изнасяна повече информация за развитието на това разследване.
Името й се появи в медиите и през октомври миналата година, когато бе свързано с отвличането на 25 г. Адриан Златков, син на собственика на „Совавто“ и конкурент на Мая Христова – Тони Златков. Тогава лично Борисов сформира в дома си в Банкя „щаб“ за решаване на случая в домашни условия и „по пантофи“.
Защо бащата на отвлеченото момче е отишъл лично в дома на Министър-председателя да му реши проблема, остана загадка /виж тук/. Но фактът, че Тони Златков е съдружник с небезизвестния Димитър Стефанов – Митко Каратиста, бивш член на Надзорния съвет на „ЧЕЗ България“ и управител на фирми на „Пашата“, вероятно обяснява мобилизацията на такъв премиерски щаб. Случаят така и остана неразкрит, но беше решен благополучно, след плащане на солидна сума пари от страна на семейството на жертвата. /виж тук/.
„Комисията ЧЕЗ“ игнорира* фактите, засега…
Още в първия ден след като беше обявено, че „Инерком“ купува бизнеса на ЧЕЗ в България, Биволъ публикува информацията, че съпругът на Гинка Върбакова е имал бизнес отношения с близката до СИК бивша манекенка Евгения Калканджиева. Припомнихме и факта, че управител на фирма на „Пашата“ – Димитър Стефанов известен като Митко Каратиста, беше в продължение на години член на Надзорния съвет на „ЧЕЗ България“. Припомнихме и връзките на „Пашата“ с Борисов.
Минути след публикацията ни, която придоби светкавична популярност в Интернет, премиерът реагира от Брюксел. Борисов обяви пред журналисти, че е поискал оставката на министър Теменужка Петкова, защото се познавала с Гинка Върбакова.
Петкова коментира смирено, че с оставката си защитавала доброто име на премиера Борисов. Нито една медия не й зададе въпроса от какво трябва да го защити тази оставка. В следващите дни стана ясно, че темата за връзките със структурите на СИК и тъмното минало на премиера е табу за българските медии, с малки изключения. „Следите остават“, както беше заглавието на един популярен крими-роман, а Биволъ се е заел усърдно с осветляването на тъмните страни на тази скандална сделка, която ще определя съдбата на милиони български граждани в бъдеще.
След сформирането на парламентарната Комисия за разследване на сделката за ЧЕЗ редакцията на Биволъ изпрати на нейното внимание серия въпроси, на които институциите могат да дадат ясни отговори. До момента са проведени две заседания на Комисията, като едно от тях беше засекретено. Все още не разполагаме с информация дали въпросите ни са подлагани на обсъждане.
Идната седмица Комисията ще изслуша и премиера Борисов. Новите разкрития за негови контакти с лица, замесени в сделката, повдигат нови, твърде сериозни въпроси, които също ще изпратим на Комисията за ЧЕЗ по официален ред.
Очаквайте нови разследвания на Биволъ по тази история и опитите на задкулисните играчи да останат скрити в корупционните си схеми.
Източник: Биволъ –––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
* С редакцията на Биволъ се е свързал председателят на Парламентарната анкетна комисия за сделката с ЧЕЗ Жельо Бойчев и уверил, че всички въпроси, изпратени от Биволъ, са предоставени на членовете на Комисията и няма да бъдат пренебрегнати в хода на нейната работа.
- Всички разбират от досиетата на ДС (какво бе пропуснато при прочита на делото „САБИНА” – Юлия Кръстева)
Христо Христов, Desebg.com
Немалко хора побързаха да коментират казуса с досието на Юлия Кръстева, без да познават практиката и скритите механизми на ДС. И без да си зададат елементарния въпрос, че преди всичко става въпрос за едно прочистено от Държавна сигурност досие, с ясно определена цел да се скрие истината. Източник на снимките: en.wikipedia.org и comdos.
До онзи ден имах сериозни съмнения за величието на днешните българи, като наследници на една горда нация, но случаят с „прочита” на досието в Държавна сигурност на живеещата във Франция лингвист и писател Юлия Кръстева категорично разсея всички мои досегашни съмнения (виж онлайн цялото досие – ТУК).
Вече съм напълно убеден, че ние, българите, сме най-великите и най-разбиращите – не само от политика, футбол и всичко останало, но и от досиетата на тоталитарната ДС.
Пиша тези редове с неприкрита ирония, защото останах изумен от крайните и напълно противоположни и неточни оценки, направени по случая след масовото запознаване с личното и работно дело на агент/секретен сътрудник „САБИНА” на Първо главно управление на ДС, псевдоним, по който Кръстева е сътрудничила в периода 1970-1973 г. (Комисията по досиетата реагира адекватно на силния медиен интерес и предостави достъп до заверено електронно копие на досието).
Заклеймяване по комунистически
Най-напред в някои електронни сайтове се появиха преписани от работното дело на секретен сътрудник „САБИНА” извадки с нейните „доноси” и с плам я заклеймяваха като „доносник”.
Тези статии бяха придружени от лични авторски коментари, раздаващи безплатни, но щедри морални оценки, громящи Кръстева, нещо, което в България много публични фигури с охота правят за щяло и нещяло.
Проблемът е, че лицата, позволяващи си публично раздаване на морални оценки, не са приемани еднозначно в обществото именно от морални съображения, а някои от тях дори са демонстрирали неведнъж, че са скарани с разбирането за морал и коректност.
В този момент се запитах коя година сме, защото подобно публично нахвърляне срещу определена персона ме върна към времето на комунистическия режим, когато компартията разполагаше с желязна пропагандна система за публично линчуване на неудобни хора, било те в страната или и извън нея.
Другото залитане с оневинителен уклон
Малко по-късно се появиха позиции на други публични личности, които изтъкваха аргументи и доводи от набързо прочетеното досие на „САБИНА”, които поставиха под съмнение нейното агентурно минало.
Така например уважаваната от мен поетеса, литературен критик и университетски преподавател проф. Миглена Николчина, която лично се познава с Кръстева, заяви пред Нова телевизия, че си е отдъхнала, когато е видяла в досието, че няма нищо писано от известния лингвист.
Културологът Ивайло Дичев, подчертавайки, че не е адвокат на Кръстева, пък директно и категорично заключи, че „да се твърди, че [Кръстева] е била агент, е абсурдно”. По думите му „това е историята на едно неуспешна разработка, вероятно опит за отчитане на точки от агент „Любомиров“.
Само дето проф. Дичев така е прочел архивните материали по делото, че изобщо не е разбрал, че „Любомиров” не е никакъв агент, а е работният псевдоним на оперативния работник от Първо главно управление на ДС (ПГУ, външнополитическото разузнаване, б.а.), работещ под дипломатическо прикритие в посолството на НРБ в Париж, който осъществява връзката и срещите със секретен сътрудник „САБИНА” в продължение на три години.
Журналистката Петя Владимирова отиде по-далеч в свой коментар за сайта dnevnik.bg, твърдейки, че „такъв закон [за досиетата] развращава сетивата ни за добро и зло”. Тя също заключи, че от досието „въобще не произтича, че тя е сътрудничила на ДС. В него… няма нито един написан от Кръстева текст”.
Други политически коментатори, както и някои сайтове, пък решиха да се възхитят на 29-годишната Юлия Кръстева (към 1970 г., когато е привлечена като агент/секретен сътрудник) от това как тя всъщност е финтирала Държавна сигурност и успешно си е играела на котка и мишка с нея. Абе, само дето не са написали, че това е направо героично!
Ако литераторите и културолозите бяха експерти по досиета
В тази ситуация най-подходящо е заглавието на хумористичната книга на Уди Алън „Ако импресионистите бяха зъболекари”. Чудя се как е възможно хората с лекота нагазват в напълно за тях непозната материя (сигурен съм, че за по-голяма част от тези коментатори досието „САБИНА” е първото прочетено досие) и бързат да се произнесат по казуса с тежестта на съвсем друга своя професионална компетентност.
Представям си какво ще стане, да речем, ако разследващ журналист, започне да прави анализ на литературно произведение или започне да развива философски тези за народопсихологията на българите, както го правят културолозите.
И двете крайни позиции са погрешни
Опирайки се на личния си дългогодишен и последователен опит при изследването на архивите на тоталитарните комунистически служби (от 1998 г. насам), обаче, си позволявам да изразя ясна позиция, че и двете крайни позиции, примери от които посочих по-горе, са погрешни и неприемливи.
От обвиненията, квалификациите и нападките срещу Юлия Кръстева няма абсолютно никаква полза, защото, както казах, този подход приравнява последователите му с практиката на самата комунистическа тоталитарна система, която уж самите те отричат.
Да заемеш оневинителна позиция, правейки погрешни и несъстоятелни изводи и пренебрегвайки определени документи по досието, подчертавайки липсата на други такива, също не носи никаква полза. И в двете позиции прозира субективизъм и пристрастност, продиктувани от различни мотиви.
Какво не видяха всички: Досието „САБИНА” е прочистено
Впечатляващо е, че всички, които коментираха съдържанието на досието на Юлия Кръстева, особено тези, които заеха оправдателна позиция, пропуснаха един основен факт, предопределящ погрешността на техните заключения.
А това е въпросът за целостта на досието. Първият, който всеки, който посегне съм него, трябва да си зададе. Това ли са всички материали по него, има ли липси и ако „да”, защо, каква е причината то да е прочиствано?
Онези, които четат досие на Държавна сигурност за първи път, дори не са се замисляли над подобен въпрос и наивно приеха, че така изглеждат и това е съдържанието на всяко от досиетата на ДС. Нещо напълно нормално с оглед на липсата на опит, което ги поставя в позиция на подведени. Следователно техните разсъждения още от самото начало са обречени да тръгнат в погрешна посока.
Фрапиращи несъответствия и липси
Има ли доказателства, че съдържанието на делото не е в пълнота? Да, и те се забелязват от пръв поглед. По делото не само липсват основни документи, задължителни при откриване на дело, но има и фрапиращи несъответствия.
Липсват предложение за извършване на вербовка, доклад за извършена вербовка, план за работа с агента/секретния сътрудник за съответната година и неговото ръководене, обучение и възпитание. Все основни документи по инструкцията за работа с оперативния отчет на Първо главно управление на ДС.
Това не означава, че никога не ги е имало. Напротив, те са задължителни и върху тях има санкции на съответния ръководител на отдел или зам.-началник на ПГУ. Тогава стои въпросът защо не фигурират по делото? Отговорът е, че тези документи биха дали светлина за целите и задачите на ДС при подхода към привличането на „САБИНА” и техните взаимоотношения. Тези документи биха позволили да се направят по-точни изводи.
Безпрецедентно по досието „САБИНА” е, че то уж е прекратено през 1973 г., документите в него са прошнуровани и подпечатани за предаване в архив, но то не е свалено в архив. Напротив, ПГУ е продължило да осъществява контакти със секретния сътрудник чрез различни оперативни работници, да трупа документи извън правилата на оперативния отчет.
Нещо повече, след 1973 г. се вижда, че има указания по „САБИНА”, дадени от Центъра (под Център разузнаването обозначава разузнавателното управление в София, б.а.). Уж делото е прекратено, а работата със „САБИНА” продължава?! Няма такъв „филм” в Държавна сигурност. Това е крещящо несъответствие.
Всъщност, по делото няма и протокол за предаване на досието в архив, какъвто се изисква от инструкциите за оперативен отчет. И това е така, защото в един определен момент досието е избирателно прочистено. Преномерирането на страници от делата също навежда на този извод. Затова в моя анализ аз написах, че до 2009 г., когато наследникът на ПГУ – Националната разузнавателна служба предава досието на Комисията по досиетата, то е могло да бъде манипулирано/прочиствано.
Има и очевадно несъответствие между срещите на оперативните работници под прикритие със „САБИНА” и приетите от нея устни агентурни сведения. Това предизвиква резонния въпрос как са предадени сведенията, за които по делото няма справки за осъществени срещи? Защо липсват документи за тези срещи и под каква форма са предадени тези сведения? Защото очевидно без среща между сътрудника и оперативния работник няма как сведенията да са предавани под устна форма.
Неприсъщо е за разузнаването да има все по-засилващ се интерес към „САБИНА”, да има указания от Центъра и, когато тя вече става професор във Франция и придобива популярност в интелектуалния елит на Париж, изведнъж през 1978 г. материалите по досието да секнат. Къде се изпарява интересът на ПГУ към нея и каква е причината за това? Материалите по досието не дават отговор на този въпрос, защото са прочистени.
Неслучайно през 1977 г. в ПГУ е дадено указание при запитване по оперативния отчет за Юлия Кръстева, да се отговаря, че делото й е заето, тоест да не се дава достъп до него при интерес към лицето от други структури на ПГУ или на Държавна сигурност. А през 1991 г. оперативен работник от Националната разузнавателна служба да изиска и да се запознава с делото. Интересно защо, след като режимът вече е паднал и Националната разузнавателна служба има други приоритети.
Непознаването на закона за досиетата
В случая с превратното тълкуване на документите по досието „САБИНА” останах изумен от непознаването на Закона за досиетата, на неговата философия, от голословните нападки към него, както някои напълно неоснователни упреци към Комисията по досиетата, че видите ли, едва ли не тя обявява за агенти на ДС хора, които не са писали нищо и не са подписвали нищо, следователно това е нещо нередно.
Първо, Комисията не обявява сътрудници на ДС, а обявява принадлежност към ДС или разузнавателните служби на БНА на лица, заемали или заемащи ръководни длъжности в държавата и обществото след 10 ноември 1989 г.
С нито едно свое решение тя не дава квалификацията на разкритите сътрудници, не ги дели на добри и лоши, симпатични и несимпатични, а единствено обявява тяхната принадлежност.
Това тя прави по строго определен ред, разписан от законодателя в закона. Този ред задължава Комисията при прегледа на документите за дадено лице/сътрудник да установи дали на неговото име съществуват картони в картотеките в качеството му на сътрудник, вписан ли е в съответния регистър и има ли други налични документи – сведения от водещите оперативни работници или собственоръчно писани или подписани документи. Комисията не оценява съдържанието на документи, защото законодателят много уместно е преценил, че ако прави това, то ще се стигне до субективизъм.
Така Комисията е постъпила и при случая с Юлия Кръстева. Тоест тя е изпълнила законовата процедура по един закон, за който българското общество настоява да съществува през всички години на прехода.
При прочистените при БКП/БСП през 1990 г. досиета много често Комисията установява, че са налични само картони и засичане на данните за съответния сътрудник в регистъра. Въпреки това тя обявява принадлежност. Противното би означавало тя да не спази закона.
За прочистените досиета Комисията не носи отговорност, а тази отговорност носи управлението в лицето на БКП/БСП в началото на 1990 г., както и разбира се тогавашното ръководство на МВР и Държавна сигурност.
„Анализаторите” на досието „САБИНА” трябва да знаят, че преди да отправят прибързани упреци и голословни обвинения, целта на прочистването на досиетата през 1990 г. е от тях да се премахнат компрометиращите материали, както сред тях на първо място са агентурните донесения на сътрудниците.
Според анализ на Дирекция „Информация и архив” на МВР, правен след промените, около 40 процента от архивите на ДС са прочистени тайно от обществото и политическата опозиция през 1990 г. Специално работните дела на агентите са прочистени в 75% от случаите. Не 5%, не 10%, а 75%, което трябва ясно да ви говори защо и каква е била целта (виж по-подробно данните – ТУК).
Така че за наивниците, които сега пристъпват в тази тема, тук се говори за умишлено манипулирани досиета, с цел на заличаването на истината в тях. Как са унищожавани и прочиствани досиетата специално в Първо главно управление на ДС в края на 1989 г. и началото на 1990 г. може да добиете представа от разследването – ТУК.
Потвърдена процедура от Конституционния съд
по обявяване на сътрудниците с прочистени досиета
На неосведомените е редно да се припомни, че законова процедура за обявяване на принадлежността на сътрудниците, приета от Народното събрание през 2006 г. в закона за досиетата и изпълнявана от Комисията по досиетата от 2007 г. насам, беше атакувана от противниците на отварянето на досиетата неколкократно.
През 2012 г. законовото основание за обявяването на сътрудници при липса на собственоръчно подписани документи от тях беше атакувано пред българския Конституционен съд.
Казусът бе прехвърлен от състав на Върховния административен съд към Конституционния съд по делото на Стоян Сталев, бивш министър на външните работи в служебния кабинет на Софиянски (1997) и посланик след промените, разкрит от Комисията по досиетата като агент още през 2008 г. при проверката на Министерския съвет.
Неговият случай е един от многото, аналогични с този на Юлия Кръстева. И досието на Сталев е прочистено и в него няма съхранени агентурни донесения от агента (виж досието му – ТУК). С този аргумент Сталев атакува решението на Комисията по досиетата за обявяването на принадлежността му към ДС.
Съдиите по неговото дело сезираха Конституционния съд с искане да бъде обявено за противоконституционна обявяването на сътрудници на ДС при случаи, когато в досиетата няма сведения от тях.
Конституционният съд обаче отхвърли искането с 12 на 0 гласа, потвърждавайки законността на процедурата със солидни аргументи, сред които и това, че подобни искания не са мотивирани, тъй като е налице мащабно прочистване на архивите през 1990 г.
Потвърдена законова процедура
и от Европейския съд за правата на човека
Съвсем наскоро, през януари 2018 г., Европейският съд за правата на човека в Страсбург излезе с решение по същия казус, засягащ разкриването на сътрудниците на тоталитарните комунистически служби в България.
Той отхвърли жалбата, подадена от Хараламби Анчев – вицепремиер и министър на правосъдието в служебния кабинет на Софиянски (1997), срещу решението на Комисията по досиетата, с което през 2008 г. е установена неговата принадлежност като агент на Шесто управление на ДС за борба с идеологическата диверсия.
Според Анчев Комисията е взела решението да огласи сътрудничеството му без предварителен анализ дали той действително е сътрудничил. Случаят е аналогичен на Кръстева – в документите за него също няма собственоръчно подписани от агента материали, защото то е прочистено (виж досието му – ТУК). Всъщност, тези случаи са хиляди, толкова много са прочистени досиета през 1990 г.
В своето решение Европейският съд за правата на човека отхвърли жалбата на Анчев и прие, че Комисията е действала напълно законно, а процесът по проверка е съпроводен от много предпазващи процедури.
Съдът в Страсбург е категоричен, че осветяването на агентите на бившите тайни служби е „необходимо в едно демократично общество” и „има за цел подобряване на прозрачността на публичния живот и допринася за увеличаване на доверието в институциите на страната след падането на комунистическия режим”.
Обективно ли ще четем досиетата или както ни изнася?
След всичко дотук задавам въпроса: обективно ли ще четем архивното наследство на репресивния режим на БКП или, както ни изнася, според конюнктурата, познанствата ни, симпатиите ни, емоцията ни, пристрастията ни или редакционната политика на отделните медии?
Твърдящите, че Юлия Кръстева не е агент, се „аргументират” с факта, че в нейното досие няма материали, писани от нея, въпреки че досието съдържа повече от 250 страници за контактите й с различни представители на ДС, третиращи я преди всичко като секретен сътрудник „САБИНА”, а не като човека Юлия Кръстева.
Добре. Ами при тези „аргументи” и аз да попитам как тогава президентът (2002-2012) Георги Първанов може да е секретен сътрудник на ДС „ГОЦЕ”, при наличие само на 21 страници прочистено досие (виж материалите – ТУК), в което също няма оставени материали от него, а Юлия Кръстева не може да е?
Как един бивш лидер на БСП и премиер Жан Виденов може да е агент с прочистено досие до два картона (виж материалите – ТУК), а Кръстева не може?
Къде бяха всички тези „специалисти” и критици на закона, когато Комисията обявяваше напълно законно тези публични фигури? Защо тогава не излязоха да защитят сътрудниците с прочистени досиета като посочените Първанов и Виденов? Нямаше ги. Следователно, не са принципни и обективни.
Затова преценката по наличие или не на документи, писани от самия сътрудник, е напълно неприложима и необективна към глобалния процес на отварянето на досиетата, започнал в България с 16 години закъснение.
Предупредих още преди година (виж коментара – ТУК), че подобно, движено от конюнктурни съображения, безпринципно отношение не отговаря на обективния подход, който трябва да се прилага към всички сътрудници.
Тогава изведнъж (февруари 2017 г.) преди предсрочните парламентарни избори режисьорът Евгений Михайлов употреби темата за досиетата в подобен несъстоятелен контекст и с подобни „аргументи”.
Той публично заяви, че „аз за Лютви Местан не съм чел доноси, които да е писал”, след като стана кандидат-депутат, водач на една от софийските листи на партията на Местан ДОСТ. Изкара го и антикомунист при условие, че неговата принадлежност е обявена 10 години по-рано и казусът е безпрецедентен, тъй като досието на секретен сътрудник „ПАВЕЛ” – Местан се води изчезнало от същото това ПГУ, което изплува сега в случая с Кръстева (виж случая с Местан – ТУК).
Подобно отношение е конюнктурно и е в ползва не само за лицата, замесени по различни субективни причини, но е и наливане на вода в мелницата на противниците на отварянето на досиетата. Такива трактовки работят в тяхна ползва.
Защо Юлия Кръстева е „САБИНА”,
а писателят Георги Марков е „СКИТНИК”
Нито един анализатор на казуса Кръстева дотук не представи ситуацията с нея, разриваща се в края на 60-те години и през 70-те години на миналия век, с политиката на тоталитарната комунистическа държава към българите зад граница.
Правя го тук. БКП разделя много ясно българите зад граница на два типа. Първият е български граждани, които са лоялните към БКП и мероприятията й. Вторият е български граждани, които са определени като изменници на родината (ИР) и са част от т. нар. вражеска българска емиграция.
За първият тип – лоялните – тоталитарният режим не прилага рестрикции. Те могат безпрепятствено да се връщат в НРБ, техните близки сравнително лесно да пътуват в чужбина и т. н. БКП използва лоялните в своята политика явно, а Държавна сигурност ги използва неявно като ги вербува и постига цели на режима, които той не може да осъществи по легален път.
За представителите на „вражеската” емиграция е немислимо те да се върнат в НРБ, тъй като след оставането им на Запада срещу тях веднага се изфабрикуват задочни присъди и са заплашени от затвор. Техните близки в България са подложени на тормоз и събирането на семействата в страната или в чужбина не се допусна от ДС и режима. Ако тези „изменници на Родината”, избрали свободата, са публични фигури, режимът публично ги заклеймява като предатели.
Би било полезно, когато разсъждаваме и оценяваме документите по дадено досие, отнасящо се за българи, живеещи по времето на комунизма зад граница, да видим, в която категория ги е поставил комунистическият режим.
Лоялна към управлението на БКП
В досието на Юлия Кръстева това е напълно видимо. На нея й е разрешено да специализира във Франция, имало е негласна уговорка преди да замине, че ще се върне и няма да се омъжва, която тя не е спазила.
Но след това тя контактува с щатни представители на ДС, които очевидно познава, и други агенти на ДС, отзовава се на срещите с тях, коментира определени въпроси. Този избор е личен и никой с днешна дата няма право нито да я съди, нито да я обвинява. Използвам нейния случай единствено, за да направя паралел.
Не критикува режима в България, защото автоматично той ще я причисли към „вражеската” емиграция. Няма проблеми да посещава посолството на НРБ в Париж, главно при проблеми с пътувания на нейните родители. Видно от досието на една среща с офицера от ДС под прикритие Владимир Костов – „КРЪСТЕВ” самата тя отхвърля намеците, че „не показва готовност да помага на нашата страна или, че се ангажира с противни на нашите тези”.
Направила го е веднъж при подписването на апел от група френски интелектуалци в защита на жертвите от престъпленията в Чехословакия през 1968 г. (смазването на Пражката пролет от войските на Варшавския договор, б.а.) и както сама посочва – „нямала начин да откаже. Но извън този случай твърди, че никога нито публично, нито другояче се е ангажирала с антибългарска или антисъветски прояви”. Тази позиция е следвана поне до края на 70-те години.
Страница от досието „СИБИНА”, от която се разбира, че изборът на Юлия Кръстева е бил да се държи лоялно към комунистическата власт и да не прави отрицателни коментари срещу тоталитарния режим в НРБ, нито да отправя антисъветски критики. Източник: comdos.
Затова Юлия Кръстева присъства в архивите на ДС като „САБИНА”, защото Държавна сигурност знае, че може да я използва.
„Вражеските” за комунистическия режим емигранти
Нека да видим какво е положението с един представител на другия тип български граждани зад граница – с „вражеските” емигранти.
Ще дам пример с писателя Георги Марков, останал в чужбина няколко години по-късно от Юлия Кръстева. След като е спусната цензура върху пиесите му през 1969 г., той получава трудно разрешение от режима, съпътствано с молби и унижения, да посети брат си в Италия.
Там обаче писателят е подведен от Петър Увалиев, продуцент и бивш дипломат до 9 септември 1944 г., че може да филмира една от пиесите му („Жените на Варшава”). Марков решава да опита да се реализира като писател, пътува активно между Италия, Германия и Англия (затова псевдонимът, който ДС му дава, е „СКИТНИК), където в крайна сметка през 1971 г. се установява в Лондон.
Режимът на БКП отказва да удължи валидността на българския му паспорт и насила го прави емигрант, а писателят по никакъв начин не смее да припари до българското посолство. Марков започва работа в българската секция на Би Би Си, а радио „Дойче веле” стратира през 1972 г. публикуването му на негови есета, в които той критикува намесата на комунистическия режим в културния живот.
Автоматично е осъден задочно на 6 години затвор и е причислен към „вражеската” емиграция.
Заради публичните си критики към управлението на БКП и СССР в различни западни радиостанции Държавна сигурност започва да го разграбва като противник на режима под псевдонима „СКИТНИК”, с цел да го компрометира и неутрализира. Последното постига през 1978 г., когато е отровен при операция на същото това Първо главно управление на ДС с бързо действаща отрова, предоставена от братския КГБ.
Справка на ПГУ-ДС за начина, по който е третиран един представител на „вражеската” българска емиграция – писателят Георги Марков, който е определен като активен изменник на Родината (ИР) и комунистическото разузнаване го разработва като обект с цел компрометиране и неутрализиране. Източник: Личен архив на Христо Христов, desebg.com.
Затова в архивите на ДС Георги Марков има разработка като обект/жертва на ДС и е „СКИТНИК”, а не агент или секретен сътрудник, защото Държавна сигурност е знаела, че не може да го използва. Досиетата му в Шесто управление на ДС и в ПГУ са напълно изчезнали/унищожени в началото на 1990 г., за да не се разкрият замесените в неговото убийство служители и агенти.
Кой трябва да носи отговорност и от кого да бъде потърсена тя?
В реакцията си след обявяването на нейната принадлежност към Държавна сигурност Юлия Кръстева отхвърли пред френски медии, че е сътрудничела. Това твърдение „е не само смешно и невярно”, но „е оклеветяващо”, заявява тя. „Някой иска да ми навреди”, е коментарът й.
И преди нея не една или две публични фигури в България, чиято принадлежност към ДС бе обявена, са реагирали подобно.
Но нека да се замислим. Кой в случая оклеветява Кръстева? Комисията по досиетата? Не, тя изпълнява закона, приет по волята на обществото и парламента.
Значи някой друг. Някой, който е забъркал цялата тази мрачна история, някой, който е съставил тези документи, в които името й фигурира. Държавна сигурност.
Каква е нормалната логика, когато се чувстваш оклеветен? Да потърсиш съдебна отговорност от хората, които са го направили. В случая това трябва да се офицерите, оперативните работници на ДС, които присъстват в досието ти и са живи.
Това е нормалната реакция. Не да съдиш Комисията, че изпълнява волята на закона, а офицерите от ДС.
Немалко хора, с обявена принадлежност към ДС, са ме търсили за консултации и са ме питали какво може да се направи, как да реагират?
Препоръчвал съм им само това – ако действително са убедени, че не са свързани с ДС, да заведат дела за уронване на престижа и за клевета срещу оперативните работници, протичащи по документите за тях в ДС. Никой досега не го е направил. Ще повярвам, че някой с разкрита принадлежност е оклеветен, а името му е несправедливо опетнено, когато публично обяви, че е завел такова дело и е потърсил сметка от ДС, които в досието му са посочели, че са го ползвали като свой агент или секретен сътрудник.
.
- За една българска загадка в Истанбул
Лъчезар Тошев, Toshev.blogspot.bg*
С тази загадка се сблъсках за първи път не в Истанбул, а в Страсбург.
През 2004 г. Турция направи изложба в Двореца на Европа и, наред с различни турски културни ценности и документи, бяха представени и снимки на мощите на Св. Йоан Кръстител, намиращи се в съкровищницата на двореца Топ Капъ Сарай в Истанбул.
Като разглеждах богато украсената със злато и скъпоценни камъни поставка, в която е вградена част от черепа на Христовия Предтеча, забелязах надпис на кирилица, направен при самото изработване на златната плоча.
Този надпис беше на старобългарски език и за моя изненада беше възможно да се разчете.
Той гласеше:“Мощи Върховнаго Първоапостола Петъра
Изкова его Йоан Нягой Воевод“Текстът беше коректно преведен и на английски отстрани в обяснителните бележки до снимката.
И все пак заглавието, което стоеше невъзмутимо най-отгоре, посочваше, че това са мощи на Св. Йоан Кръстител.
Спомних си историята с мухата, която Аристотел някога описал като насекомо с четири крака, и векове наред никой не се усъмнил в това, поради неоспоримия му авторитет.
А тя, както и всички насекоми, има шест крака.
Явно екземплярът, описан от Аристотел, е бил увреден (може би при залавянето му).Показах противоречието на тогавашния македонски посланик при Съвета на Европа (чийто род е от Прилеп), който се оказа, че стои до мен и също разглежда изложбата.
– Да не би надписът да е на македонски? – попита ме той.
– Македонският е бил измислен през 1944 г., а надписът е средновековен – отвърнах му аз. – Няма начин!
На 9 май 2005 г. бях в Истанбул и видях с очите си мощите и надписа зад бронираното стъкло в Топ Капъ.
Всичко това поражда куп въпроси!
- Дали това са мощите на Кръстителя?
- Или на Св. Петър – както гласи надписът?
- Защо надписът е на български?
- Как се е озовал в Истанбул?
- А преди това трябва да е бил във Влашко – при Нягой Басараб, който е поръчал обкова.
В литературата се откриват много данни за различни места по света, които претендират, че притежават главата на Св. Йоан Кръстител.
Освен мощите в Топ Капъ, само за половин час търсене в Интернет намерих следните данни:
Твърди се, че главата на Св. Йоан Кръстител се намира в Тур (още от IV век), но също така се намира в Сен Жан д’Анжели – не много далеч от Тур, в Амиен и едновременно е в Дамаск (където е обект на поклонение и от мюсюлманите), и в Кампо Марцио, и в Москва, и в Париж (като подарък на крал Луи Свети от латинския император на Константинопол -Балдуин II де Куртене – да не се бърка с Балдуин I Фландърски), а също и на брега на р. Йордан в територията на Йордания, в открити от археолозите обекти от евангелско време, където се предполага, че е проповядвал Св. Йоан Предтеча.
Главата на Св. Йоан Кръстител в катедралата в Амиен, Франция .
Няма как всички тези мощи да са на Св. Йоан Кръстител.
(Все пак той е имал само една глава.)Очевидно останалите мощи са на други светци – може би също с името Йоан.
Това означава, че мощите в Топ Капъ спокойно може и да не са тези на Кръстителя.
Известно е, че най-голямото пренасяне на мощи и реликви на Запад става след превземането на Константинопол от кръстоносците през 1204 г.
Тогава вероятно е била пренесена и Торинската плащеница с отпечаталото се на нея изображение на Христос, която по свидетелството на рицаря Робер де Клари се е съхранявала дотогава във Влахернската църква.
Ето защо има голяма вероятност мощите на Кръстителя, които се съхраняват в Париж, да са онези, пазени някога в Константинопол.
Впрочем и в т. нар. Джамия на розите (Гюл камий) в Цариград, която до превземането на града от турците е била църква на манастира Христос Благодетел (известен с атаката на латинците през 1204 г. на стените до него), след това на Св. Еуфемия, а по-късно – на името на Света Теодосия (обявила се срещу иконоборството и загинала като мъченица), е запазен странен надпис на турски език, гласящ, че там е гробът на Апостола – ученик Христов.
(NB. По времето, когато храмът е носил името на Св. Еуфемия, името Петър, но не като апостол, все пак се споменава : Hagia Euphēmia en tō Petriō)
Джамията на розите днес .
Не е ясно за кого от апостолите става дума и защо надписът е на турски. Но явно мощите на някои от апостолите са се пазили в Цариград.
Престолът на Цариградския патриарх е основан от Св. ап. Андрей Първозвани.
Но неговата глава се пази в Света Гора в едноименния атонски скит.
Тогава все пак чии са мощите в Топ Капъ?Ако самият надпис посочва, че са на Св. Петър, защо трябва да се съмняваме в това?
Известно е, че мощите на Св. Петър бяха намерени при разкопки “там, където трябва да бъдат” – в Рим, и неговият саркофаг, както и този на апостол Павел, бяха открити от археолозите.
Но Светият Престол не разреши да бъде нарушен покоят на погребаните светци.
Така остана неясно каква част от мощите се съхранява в тези саркофази.
Освен това мощи на Св. Апостол Петър могат да бъдат изпратени само от Рим.Не можах да открия другаде, освен в Рим, да има частици от неговите свети мощи.
Може и да има, но това не ми е известно.Възможно ли е да дописнем, че част от мощите на Св. Петър са били пренесени в Константинопол?
Или в България?
Още по времето, когато Константин Велики установява столицата си в Цариград, и по-късно, когато византийските императори владеят голяма част от Италия, различни реликви от цялата империя биват концентрирани в “Новия Рим”.
Но за мощи на Св. Петър в Константинопол не открих данни. Може и да има, но не открих нищо по въпроса.Защо обаче текстът е написан на български?
Всъщност, това не е изненадващо. Чак до 1860 г. официалният църковен език във Влашко е бил български.
На български са писани и царските документи, т.е. по онова време. Безспорно официалният език, на който са правени влашките надписи, е бил български!
Йоан Нягой Басараб (р.1459, властвал 1512—1521 г.) без съмнение е писал на български. До 1860 година, когато се приема влашкият/румънският език за официален, е оставало твърде много време.
Първата поява изобщо на документ на влашки език, написан с кирилски букви, е датиран през 1521 г.
Т.е., докато е бил жив Нягой Басараб, не е виждал дори нещо написано на влашки език.Неговите „Поучения на Нягое Басараб към сина му Теодосий“ са написани на старобългарски.
Съвсем ясно е, че неговите надписи не могат да бъдат на друг език, освен на (старо) български. Такъв е и езикът на надписа на обкова в Истанбул.
Княз Борис и Ватикана
При приемането на християнството при княз Борис I папата може да му е изпратил част от мощите на Св. Петър?
Или подаръкът е направен при сключването на унията от цар Калоян, останала в сила чак до средата на царуването на цар Иван Асен II?
За съжаление нямаме сведения за такива актове, които по онова време би трябвало да предизвикат голямо обществено внимание, което да се запише от хронистите.
Такава хипотеза обаче не трябва да се изключва априори.
Така например в сърбски месецослов – апракос от 13-14 век, съхраняващ се в Петербург, Русия, при датата 28 април е записано честване на:
Освещаване на църквата на апостол Петър в България
(И свещение церкви Петра апостола в Боугарех.)Посочено е, че празнуването му се извършва по време на Рождество (тъй като 28 април често се пада през постите или по време на Великденските празници, които се честват с предимство).
Вж. сп. „Старобългаристика“, кн. 1, 1999 г. Стр.14-35.
Любопитно е да сравним архитектурата на базиликата „Св. Петър“ в Рим от времето на княз Борис и архитектурата на Голямата базилика в Плиска.
Базиликата Св. Петър в Рим през 1450 г. .
Плисковската базилика практически е копие на римската.
А и свидетелството на Бертинските анали сочи, че след победата над разбунтувалите се срещу покръстването боили, княз Борис изпраща в Рим сина си и други български благородни мъже с дарове за Св. Петър.
Макет, показващ как е изглеждала Голямата Базилика в Плиска Тогава съвсем логично е да смятаме, че освещаването на Голямата Базилика в Плиска, която е била първенстващ храм в България, е била посветена на Св. Петър.
И нейното освещаване на 28 април да е символ на знаменателната победа на християнството сред българите.
Тогава папа Николай I е възможно да е изпратил част от Св. мощи на Апостол Петър на княз Борис – например по сина му и българската делегация, изпратена в Рим.
Защо тогава на обкова на мощите е изписано името на Йоан Нягой Басараб – князът на Влашко, резидирал в Куртя де Арджеш?
И до днес е запазена традицията в знак на уважение към някоя икона, вярващ или група вярващи да заплатят за изработване на ризница на иконата от сребро или друг материал, или да я украсят със скъпоценни камъни.
При това върху ризницата поръчалите обкова записват и дарителски надпис, без самата икона или свети мощи да са притежание на дарителите на украсата.В случая върху мощите има запазен и стар сребърен обков – кръстообразно върху и около частта от черепа, който обков не е била премахнат от Нягой Басараб и може да се разгледа също. Златният обков очевидно се е поставял отгоре.
А е възможно по-късно тези мощи да са попаднали във Влашко, след падането на България под османска власт, и поради определени събития Нягой Басараб да е решил да почете Върховния апостол Петър по този начин, като благоукраси със златен обков неговите свети мощи.
Биха ли могли тези св. мощи да попаднат от България
във Влашко ?Известно е, че след заточението на Св. Патриарх Евтимий (1394 г.) Вселенският патриарх Антоний ІV предоставя управлението на диоцез на Българската Патриаршия в Търново на молдовския митрополит Йеремия.
Самият Йеремия не е допускан в Молдова, но без съмнение е поддържал връзки с Влашко, което при цар Иван Шишман все още е било васално на Търновска България. Във Влашко са били изнесени и спасени редица книги, реликви и икони, в т.ч. св. мощи на Св.Петка Търновска и Св. Филотея Търновска.
Следователно такива взаимоотношения е имало!
В Куртя де Арджеш, в някогашната столица на Влашко, във воеводската църква „Св. Николай“, където днес се покоят мощите на Св.Филотея Търновска, има и стенопис, на който като ктитор е изобразен Видинският цар Йоан Страцимир, като ктитор на църквата, заедно със съпругата си.
Той е син на царица Тедора, дъщеря на княз Николай Александър от рода Басараб.
Оцелялата част от надписа:
…ѣрн……ва и самодрьжа… ѧгровл хii Бднъю же i въсеи области Бднскоi и …въ Х а Б га благовѣрни и г ж а земли Вѧгровлахъiи i въ
Остава въпросът защо дълго време надписът не е бил разчетен, в това число и от турците, за да остане легендата, че това са мощите на Св. Йоан Кръстител.
Или частта от черепа е на Ап. Петър, а частта от ръката е на Св. Йоан Кръстител.
Засега на този въпрос няма категоричен отговор.
Може да се каже, че в Топ Капъ се пази черепът на Апостол Петър, който някога е бил почетен от българите, направили в негова чест украса със злато и скъпоценни камъни, след това украсата е била подновена от княз Йоан Нягой Басараб.
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
* Първа публикация: в . Про & Анти, 2005 г.
.
- Половин милион американци ще демонстрират срещу оръжията
Оцелели след стрелбата във Флорида се появиха на корицата на „Тайм“
Над половин милион души се очаква да участват днес в мащабен национален протест срещу нападенията с огнестрелно оръжие в САЩ, предаде Би Би Си. Ученици от почти 3000 училища във Вашингтон и региона ще се включат в марша до Белия дом и Капитолия, за да призоват за промени в законите за притежание на оръжие. Подобни демонстрации ще се проведат и в други градове на страната. Те ще запазят мълчание в продължение на точно 17 минути в знак на съпричастност със 17-те жертви на стрелбата в гимназията в Паркланд в средата на февруари.
Оцелели от стрелбата в гимназия във Флорида се появиха на корицата на американското списание „Тайм“. Те настояват за нов закон за притежание на оръжията. Преди седмица губернаторът на Флорида Рик Скот обеща да работи с щатските законодатели за прокарване на по-строги мерки. Той ще настоява да не се продават оръжия на американци на възраст под 21 г. Оцелелите от стрелбата също ще се включат в протестите под мотото „Марш за нашите животи“. /„Сега“/
.
- BNR: „Reader on Demand“ opens door to emotions of Bulgarian writers from 4 continents
On March 17, the premiere of „Reader on Demand“ will be held in the Bulgarian city of Veliko Tarnovo. This is a literary collection of poems and stories by 64 Bulgarian authors from 10 countries on 4 continents. The book is the result of an initiative of the Bulgarian information portal in Chicago /www.EuroChicago.com/ that aims at publishing on paper the most interesting works by Bulgarians, previously published on the site. The book is aimed to reach readers in Bulgaria and to spread among Bulgarian communities abroad.
Mariana Hristova.
“What this initiative shows is a very wide geography of Bulgarian literature,”editor Mariana Hristova says. “Our book does not include all Bulgarian authors around the world, but these authors jointly create an interesting picture. There are works that make it very difficult to recognize if the writer is an emigrant or not. There are well-established authors and completely unknown ones included. We have not sought for thematic focusin the works – the stories are different, most of them are related to present-day Bulgaria. Attention is paid to the depopulation of Bulgaria, which is an important topic for Bulgarians living in the country but also for many emigrants. In the book one can find nostalgia, returns to Bulgarian history, as well as fantastic stories – that is a very rich palette. „The first two collections created on this principle are „Cherga“ and „Clock Tower“. The title of the third one – „Reader on Demand“, also reveals the way it is distributed – completely free of charge. „The reader can find the book and this is a completely non-commercial project,“ Mariana Hristovasays. The collection is a fact thanks to the donations, work and joint efforts of Bulgarians living on both sides of the ocean. For the first time ever this entirely private initiative for publishing books with works by Bulgarian authors from various parts of the world was also supported by the Ministry of Foreign Affairs through the General Consulate of Bulgaria in Chicago. Viktor Hinov, one of the authors in the book sayswhat made him become the main donor and active promoter for the realization of all three collections, was the will to escape daily routine and to dedicate some time to a Bulgarian cause. Viktor Hinov is a doctor who has been living and working for more than 20 years in America, and for whom the link with his homeland, ancestors and memories is the foundation of a successful life away from his roots. Speaking about the topics that inspire him, Viktor Hinov says:
Victor Hinov.
„My position as an emigrant is something exciting. This is an adventure I got into with my whole family and which has gradually turned into a life. I understand that I will never cease to be Bulgarian, just like none of my friends from other countries will ever feel 100% American. And this is not needed. The world is becoming more global. You know, my kids wanted to travel to China, Japan, Europe, Africa and they did it. I see that Bulgarian youths also travel around the world and I think it is very important that they keep their identity. They need to preserve their language, to read in Bulgarian, to write in Bulgarian, to visit Bulgaria. Now we are in Sofia, and my daughter and I went to the Boyana Church. She was amazed by the frescoes and by the fact thatthey and the church are much older than the American state, for example. These things are invaluable, and we should not lose them.“The link with the Motherland is preserved through language and that is why Bulgarians, wherever they go around the world, continue to speak and write in their mother tongue, to express their emotions, aspirations, fears and dreams. The „first two collections are already part of the collection in the Bulgarian section of the US Congress Library in Washington, public libraries in Chicago, the Library of the University of Taraklia in Moldova, and of course the National Library „Sts. Cyril and Methodius“in Sofia. „Reader on Demand“ will also arrive at the US Library of Congress. This will most likely happen on the eve of May 24 – The Day of Slavonic Alphabet and Bulgarian Education and Culture, when new Bulgarian books will be donated to this library through the Bulgarian ambassador to Washington and the Chicago Consul General.
English: Alexander Markov
Photos: Eurochicago.com
Source: BNR.BG
- Александър Никс уволнен заради скандала с ФБ профилите на милиони американци
Шефът на „Кембридж Аналитика“ е уволнен. Това е втора ключова оставка само за ден заради скандала с профилите на 50 млн. американци във Фейсбук
Александър Никс Александър Никс, изпълнителният директор на „Кембридж аналитика“, е уволнен. Решението е на Управителния съвет и влиза веднага. Никс, „мозъкът“ по крадене на данни на профили във ФБ и използването им чрез методите на психометрията в изборни кампании, включително на Тръмп, стана жертва на запис със скрита камера. Британският тв канал Channel 4 показа видео, в което шефът на компанията Александър Никс се хвали, че екипът му може да дискредитира политици, ако клиенти поискат това. На въпрос на журналист, представящ се за потенциален клиент, докъде би стигнала фирмата в търсене на компромат, Никс отговаря: „Ние правим много повече“. Негови служители можели да предложат подкуп на обекта, когото целят да компрометират, и да заснемат това. От Cambridge Analytica заявиха, че представеното съдържание на записите било невярно. В записа Никс разказва как не е оставил никакви дигитални следи за участието си в кампанията на Тръмп.
Британските власти поискаха по-рано днес достъп до сървърите на компанията. Междувременно шефът по сигурността на „Фейсбук“ Алекс Стамос, който настояваше за по-детайлно разследване на руската намеса в американските президентски избори, подаде оставка.
Кой е Александър Никс? Ето откъс от швейцарско разследване от 2017 г., в което се описва какво е правил Никс:
На 19 септември 2016 г., около месец преди изборите в САЩ, китарните рифове на „Кридънс Клиъруотър Ривайвал“ озвучават тъмносинята зала на Нюйорксикия хотел Grand Hyatt с песента „Bad Moon Rising“. Форумът Concordia Summit е един вид Световен икономически форум в умален модел.
Лицата, вземащи решения от всяка част на света, са поканени, като сред тях е швейцарският президент Йохан Шнайдер-Аман. „Моля приветствайте на сцената Александър Никс, главен изпълнителен директор на Cambridge Analytica“, обявява спокоен женски глас. Слаб мъж с черен костюм се появява на сцената. Залата притихва. Много хора в публиката знаят, че това е новият човек на Тръмп по дигиталната стратегия.
Няколко седмици по-рано Тръмп пуска туит малко загадъчно: „Скоро ще ме наричате г-н Брекзит„. Политическите наблюдатели наистина забелязали някои поразителни прилики между дневния ред на Тръмп и този на движението Брекзит от дясното крило. Но малцина забелязали връзката със скорошното назначение на маркетинг компанията Cambridge Analytica.
„Почти всяко съобщение, което Тръмп е пуснал, е било направено според получени данни“, казва главният изпълнителен директор на Cambridge Analytica Александър Никс.
До този момент дигиталната кампания на Тръмп се състояла горе-долу от един човек: Брад Парскейл, маркетинг предприемач и създател на неуспешно приложение, който създал за Тръмп елемантарен сайт за 1500 долара. Седемдесетгодишният Тръмп не е цифрово грамотен – той дори няма компютър на бюрото си. Тръмп не пише имейли, разкри веднъж личната му асистентка. Самата тя го убедила да си купи смартфон, от който сега той пуска непрекъснато туитове.
Хилари Клинтън, от друга страна, разчитала до голяма степен на наследството на първия “социално-медиен” президент Барак Обама. Тя имала списъци с адресите на Демократическата партия, работела с най-съвременни анализатори на Големите данни от BlueLabs и получила подкрепа от Google и DreamWorks. Когато било обявено през юни 2016 г., че Тръмп е наел Cambridge Analytica, естаблишмънтът във Вашингтон просто го пренебрегнал. Чуждестранни пичове в ушити по мярка костюми, които не разбират страната и нейните жители? Сериозно?
“За мен е привилегия да ви говоря днес за силата на Големите данни и психографията в изборния процес”. Логото на Cambridge Analytica – мозък, съставен от мрежа с възли, като карта – се появява зад Александър Никс. „Само допреди 18 месеца сенатор Круз беше един от най-непопулярните кандидати“, обяснява русият мъж с остър британски акцент, който напряга американците така, както стандартният немски акцент може да обезпокои швейцарците. „По-малко от 40 процента от населението е чувало за него”, казва друг слайд.
Cambridge Analytica се включили в предизборната кампания в САЩ почти две години по-рано, първоначално като консултанти на републиканците Бен Карсън и Тед Круз. Круз – а после и Тръмп – са били финансирани първоначално от потайния софтуерен милиардер Робърт Мърсър, който с дъщеря си Ребека е сочен за най-големия инвеститор в Cambridge Analytica.
“Е, как е направил това?“ Досега, обяснява Никс, предизборните кампании са били организирани на базата на демографски понятия. „Една наистина нелепа идея. Идеята, че всички жени би трябвало да получават едно и също послание заради пола си или всички афроамериканци – заради расата си”. Това, което Никс има предвид, е, че докато другите участници в кампанията наблягали на демографията, то Cambridge Analytica наблягала на психометрията.
Въпреки че това би могло да е вярно, ролята на Cambridge Analytica в кампанията на Круз не е безспорна. През декември 2015 г. екипът на Круз приписал нарастващия им успех на психологическото използване на данни и анализи. В Advertising Age един политически клиент казва, че внедреният щаб на Cambridge Analytica е „като резервна гума“ , но все пак намерил техния основен продукт – моделиране на данни на избирателите – за отличен. Компанията щяла да получи от кампанията 5,8 млн. долара, за да помогне да идентифицират местните избиратели в Айова, където Круз спечели, преди да се оттегли от надпреварата през май.
Никс пуска следващия слайд: „В Кеймбридж, казва той, успяхме да създадем модел за прогнозиране на личността на всеки възрастен в САЩ.“ Залата е пленена. Според Никс успехът на маркетинга на Cambridge Analytica се основава на комбинация от три елемента: поведенческа наука, която използва модела на OCEAN, анализ на Големите данни и насочване на рекламите. Насочването на рекламите е персонализирано рекламиране, което съответства възможно най-точно на личността на всеки отделен клиент.
Никс откровено обяснява как неговата компания прави това. Първо, Cambridge Analytica купува лични данни от няколко вида различни източници, като поземлени регистри, автомобилни данни, данни за пазаруване, бонус карти, членства в клубове, какви списания четете, какъв вид църкви посещавате.
Никс показва логото на глобално активните брокери на данни като Acxiom и Experian – в САЩ почти всички лични данни са за продан. Например, ако искате да знаете къде живеят еврейските жени, може просто да купите тази информация с включени дори и телефонни номера. Сега Cambridge Analytica подрежда тези данни заедно с избирателните списъци на Републиканската партия и пресмята личностните профили според „Голямата петорка“. Дигиталните отпечатъци изведнъж се превръщат в реални хора със страхове, нужди, интереси и жилищни адреси.
Cambridge Analytica също така използва, казва Никс, „проучвания от социалните мрежи“ и данни от Фейсбук. И компанията прави точно това, за което Кошински е предупреждавал: „Профилирали сме личността на всеки възрастен в САЩ – 220 млн. души”, хвали се Никс.
Той отваря един скрийншот. „Това е таблото с данните, които подготвихме за кампанията на Тед Круз”. Появява се дигитален контролен център. От лявата страна има диаграми; от дясната – карта на Айова, където Тед Круз спечели учудващо много гласове на първичните избори. И на картата има стотици хиляди малки червени и сини точици. Никс ограничава критериите: „Републиканци“ – и сините точици изчезват; „все още неубедени“ – още точки изчезват; „мъже“, и т.н. Най-накрая само едно име остава, включващо възраст, адрес, интереси, личност и политическа наклонност. Сега как Cambrdigde Analytica се насочва към този човек с подходящо политическо съобщение?
Поразителната непоследователност на Тръмп, силно критикуваното му непостоянство и последвалата поредица от противоречиви съобщения изведнъж се оказаха неговият най-силен коз: различно послание за всеки един избирател. Схващането, че Тръмп е действал като перфектно опортюнистичен алгоритъм според реакциите на публиката, е нещо, което математичката Кати О’Нийл отбелязва през август 2016 г.
Тези „мрачни постове“ – спонсорирани Файсбук постове, които само специфични профили на потребители могат да видят – включително и видео, насочени към афроамериканците, в които Хилари Клинтън споменава черните мъже като хищници например.
„Почти всяко съобщение, което Тръмп е пускал, е направено според получени данни“, спомня си Александър Никс. В деня на третия президентски дебат между Тръмп и Клинтън екипът на Тръмп изпробвал 175 хил. различни рекламни варианта за аргументите му, за да се намерят правилните версии най-вече чрез Фейсбук. Откъсът е от https://motherboard.vice.com/en_us/article/mg9vvn/how-our-likes-helped-trump-win.
Източник: „Сега“
- Vladimir Putin’s interview for NBC
In this NBC News Special, Megyn Kelly travels to Russia for a rare exclusive sit-down interview with Russian President Vladimir Putin.
Amid heightened tensions between the U.S. and Russia, Megyn grills Putin on the Kremlin’s role in Russian interference in the 2016 U.S. election.
.
Source: NBC
- Интервью Владимира Путина телеканалу NBC
Президент России Владимир Путин дал большое интервью американскому телеканалу NBC, в котором рассказал о сложном этапе отношений РФ и США, ситуации в Сирии и многом другом.
Владимир Путин ответил на вопросы журналиста американского телеканала NBC Мегин Келли. Интервью записывалось 1 марта в Кремле и 2 марта в Калининграде.
Часть 1. Москва, Кремль, 1 марта 2018 года
М.Келли (как переведено): Спасибо большое, господин Президент, за то, что принимаете нас.
Если Вы не против, нам хотелось бы построить работу таким образом. Нам хотелось бы поговорить о новостных поводах, которые Вы сегодня создали в процессе своего выступления, в ходе оглашения Послания Федеральному Собранию.
И в рамках нашей подготовки к более обширному и длительному интервью с Вами мы хотели бы после этого коснуться нескольких личностных моментов. Большую часть второй части интервью, когда мы будем говорить с Вами о Вас, мы хотели бы сделать завтра, если Вас устроит такая работа.
В.Путин: Пожалуйста.
М.Келли: Вы сказали сегодня о том, что Россия разработала несколько новых систем вооружения, в частности что создана новая межконтинентальная баллистическая ракета, которая обладает ядерным двигателем и соответственно делает системы её обнаружения и защиты от неё бесполезными. Некоторые аналитики на Западе уже после Вашего выступления успели высказаться, что тем самым объявлена новая «холодная война». С Вашей точки зрения, объявлена ли новая «холодная война»? Действительно ли Вы объявили новую «холодную войну»?
В.Путин: С моей точки зрения, те люди, о которых Вы сказали, не аналитики – они пропагандисты. Почему? Потому что всё, о чём я сегодня говорил, – это не инициативная работа с нашей стороны. Это ответ на программу противоракетной обороны и ответ на односторонний выход США в 2002 году из Договора об ограничении противоракетной обороны.
Если говорить о гонке вооружений, то она началась именно в этот момент – в момент выхода Соединённых Штатов из этого договора. И мы хотели это предотвратить. Мы предлагали нашим американским партнёрам совместную работу по этим программам.
Во-первых, мы просили их не выходить в одностороннем порядке, не разрушать этот договор. Но США это сделали. Не мы это сделали – Соединённые Штаты это сделали.
Но даже после этого мы предложили им совместную работу. Я своему коллеге тогда сказал: «Представь себе, что будет, если Россия и США объединят свои усилия в таком важнейшем деле, как стратегическая безопасность. Мир изменится на долгую историческую перспективу, и уровень мировой безопасности поднимется на небывалую высоту». Нам сказали: «Это очень интересно». Но в конце концов отказались от всех наших предложений.Тогда я сказал: «Вы понимаете, мы будем вынуждены развивать ударные системы вооружений с тем, чтобы сохранить баланс, чтобы преодолевать ваши системы ПРО». И услышали в ответ, нам сказали: «Мы делаем систему ПРО не против вас, а вы делайте, что хотите. Будем исходить из того, что это не против нас, не против США».
М.Келли: Это произошло сразу после 11 сентября 2001 года?
В.Путин: Нет, это было после выхода США из договора. США вышли из договора в 2002-м, а эти разговоры были где-то в 2003–2004 году.
М.Келли: Вас цитировали тогда, цитировали в том плане, что Вы сказали, что со стороны Соединённых Штатов это ошибка, но не угроза. Сейчас Вы воспринимаете Соединённые Штаты как угрозу?
В.Путин: Мы всегда говорили, что развитие системы противоракетной обороны создаёт для нас угрозу, мы всегда об этом говорили. Американские партнёры публично это не признавали, говорили, что это против Ирана в основном. Но фактически, в конце концов, в разговорах, переговорах они признали, что, конечно, эта система будет обнулять наш потенциал ядерного сдерживания.
И представьте себе ситуацию. В 1972 году, в чём был смысл договора, который был тогда подписан – в том, что США и СССР имели только два района, которые защищали от ракетного нападения: один – в США, один – в Советском Союзе. Это создавало угрозу для потенциального агрессора получить ответный удар. В 2002 году США сказали: «Нет, нам это больше не нужно, мы будем создавать всё, что мы хотим, глобально, во всём мире».
М.Келли: Опять-таки не сразу буквально, но да, после событий 11 сентября 2001 года, когда США переосмысливали свою политику и свою позицию в плане безопасности. И, согласитесь, когда такое произошло в стране, разве не естественно переосмыслить свою позицию, политику в плане безопасности?
В.Путин: Нет, не естественно. Это полная чушь. Потому что система противоракетной обороны нацелена на борьбу с баллистическими ракетами, которыми никакие террористы не обладают. Это объяснение для домашних хозяек, которые слушают и смотрят вашу передачу. Но если домашние хозяйки услышат то, что я говорю, если вы им это покажете и они это услышат, и они в состоянии будут понять, что удары 11 сентября и противоракетная оборонная система ничего общего между собой не имеют. А чтобы защититься от ударов террористов, великим державам надо не создавать угрозу друг для друга, а объединять усилия в борьбе с террором.
М.Келли: Та система, про которую Вы сегодня говорили, МБР, Вы испытывали её, и она действительно работает? Я задаю этот вопрос, потому что некоторые аналитики уже успели заявить, что на самом деле испытания прошли неудачно и была показана мультипликация вместо реальных кадров.
В.Путин: Я сегодня говорил о нескольких системах. Вы какую имеете в виду – Вы имеете в виду именно межконтинентальную баллистическую тяжёлую ракету?
М.Келли: Да. Я спрашиваю о той ракете, которая, как Вы сказали, делает защиту от неё невозможной, бесполезной.
В.Путин: Всё, о чём я сегодня говорил, каждая эта система легко преодолевает систему противоракетной обороны – каждая. В этом и смысл всех этих разработок.
М.Келли: Испытания были?
В.Путин: Да, конечно.
М.Келли: И испытания прошли успешно? Оно сработало?
В.Путин: Очень хорошо.
Какие-то из них подлежат ещё дополнительной работе, дополнительную работу нужно провести по некоторым системам. Некоторые уже стоят на вооружении. В отношении некоторых началось уже промышленное производство. Они уже пошли в серию.
Если вернуться к началу нашего разговора, вот смотрите, на Аляске развёрнута такая система. Нас разделяет между Аляской и Чукоткой, российским берегом, всего 60 километров.
Два района разворачиваются в Восточной Европе. Один уже создан в Румынии, заканчивается строительство второго в Польше. Плюс военно-морская составляющая. Корабли стоят в непосредственной близости от российских берегов и на юге, и на севере.
Вы представьте себе, что мы бы поставили сейчас ракетные системы вдоль американо-мексиканской или вдоль американо-канадской границы на их территориях с двух сторон и плюс ещё корабли бы подтащили с двух сторон, – что бы вы сказали на этот счёт, предприняли бы какие-то шаги? А мы бы на это сказали, что вы разгоняете гонку вооружений. Это не бред, нет? А так и есть.
М.Келли: Хочу вернуться. То есть правильно я Вас понимаю, что именно это Вы и говорите, что мы сейчас находимся в рамках новой гонки вооружений?
В.Путин: Я хочу сказать, что Соединённые Штаты, когда вышли в 2002 году из Договора по ПРО, вынудили нас начать работу над новыми системами вооружений. Мы об этом сказали нашим партнёрам, они сказали: «Хорошо, делайте, что хотите». Вот мы сделали – «Пожалуйте бриться».
М.Келли: Когда Вы сказали американским партнёрам о том, что создаёте новые системы вооружения, Вы сказали именно в таких терминах, что Россия создаёт новую межконтинентальную баллистическую ракету с ядерным источником собственного топлива, которая сделает противоракетные системы бесполезными и бессмысленными? Так это было?
В.Путин: Нет, конечно. Я не знал на тот момент, чем мы сможем ответить, говорю Вам честно. Значит, партнёры наши исходили, видимо, из того, что мы ничем не сможем ответить. Экономика находилась в тяжёлом положении, оборонная промышленность, армия, поэтому я думаю, что никому в голову не могло прийти, что мы за такой короткий срок можем сделать такой гигантский скачок вперёд в развитии стратегических вооружений. Я думаю, что ЦРУ говорило, наверное, Президенту Соединённых Штатов: «Ничего они не сделают». А Пентагон говорил: «А мы сделаем – сделаем мощную современную систему противоракетной обороны глобального характера». Ну, вот и пошли вперёд.
Но я отвечу прямо на Ваш вопрос. Я Вам могу сказать, что было сказано нашим американским партнёрам на тот момент и что я лично говорил.
М.Келли: Вы имеете в виду Джорджа Буша-младшего?
В.Путин: Кто был в 2002, 2003, 2004 годах Президентом?
М.Келли: Это продолжалось постоянно? Или только в течение этого конкретного периода времени, который Вы указали?
В.Путин: На самом деле мы всю плешь проели, говорили об этом постоянно в течение 15 лет. И было дословно сказано следующее, почти дословно: я сказал, что мы не будем сейчас развивать систему противоракетной обороны, как вы. Во-первых, потому что это очень дорого, и у нас нет таких ресурсов. И, во-вторых, мы ещё не знаем, как это всё будет работать, – и вы не знаете, и мы тем более.
Но, чтобы сохранить стратегический баланс, чтобы вы не смогли обнулить наши силы ядерного сдерживания, мы будем развивать ударные системы, которые будут способны преодолевать вашу систему противоракетной обороны.
Это было сказано прямо, абсолютно откровенно, без всякой агрессии, просто я сказал то, что мы будем делать. Ничего личного.
И в ответ на это мы услышали: «Мы делаем не против вас, а вы делайте, что хотите, мы будем исходить из того, что это не против нас, не против США».
М.Келли: Давайте о сегодняшнем дне поговорим и о будущем, поскольку вы сегодня сказали, что вы используете это оружие, если будет совершено нападение на Россию или ее союзников. Вопрос: вы имели в виду любое нападение или только ядерный удар по России или ее союзникам?
В.Путин: Я услышал вопрос.
Я ещё хочу сказать, что в 2004 году – я сегодня об этом вспомнил – я на пресс-конференции сказал, что мы будем развивать, назвал конкретную ракетную систему, «Авангард» мы её называем.
Сейчас мы её назвали «Авангард», но тогда я просто говорил, как она будет работать. Прямо сказал, даже сказал, как она работать будет. Но мы надеялись, что хотя бы это услышат, попробуют с нами как-то обсудить это, поговорить о совместной работе. Нет, ничего, как будто ничего не слышали. Сокращение стратегических наступательных вооружений и система ПРО – это разные вещи.
М.Келли: То есть Вы не видели необходимости раскрывать информацию.
В.Путин: Мы будем сокращать число носителей, число боеголовок, согласно СНВ-3. То есть количество будет сокращаться с обеих сторон, но при этом одна сторона, США, будет развивать антиракетные системы.
То есть в конце концов, наступит ситуация, когда все наши ядерные ракеты, весь ракетный потенциал России будет сведён к нулю. Поэтому мы всегда это связывали вместе. Так это было и в советско-американские времена, это естественные вещи, это всем понятно.
М.Келли: Получается, правильно ли я Вас понимаю, что те 4000 единицы ядерного вооружения, которыми Россия располагает на данный момент, не могут преодолеть противоракетные системы США на данный момент?
В.Путин: Могут. Сегодня могут. Но вы развиваете свои антиракетные системы. Дальность антиракет возрастает, точность увеличивается, это оружие совершенствуется. Поэтому нам нужно адекватно отвечать на это, чтобы мы могли преодолевать систему не только сегодня, но и завтра, когда у вас появится новое оружие.
М.Келли: Я понимаю, и именно поэтому наличие у России межконтинентальной баллистической ракеты с ядерным двигателем действительно в корне меняло бы ситуацию и было бы мощным фактором.
Вы сказали о том, что некоторые испытания прошли отлично, дали очень хорошие результаты, другие – не совсем, над ними ещё надо работать. Если позволите, я поставлю вопрос таким образом: есть ли на данный момент у России рабочий и работающий вариант МБР с ядерным двигателем?
В.Путин: Послушайте, я не говорил, что испытания какой-то из этих систем прошли неудачно. Они все прошли удачно. Просто каждая из этих систем оружия находится на разных стадиях готовности. Одна из них уже находится на боевом дежурстве, в войсках находится. Вторая – тоже. По некоторым системам идёт работа по плану. У нас нет сомнения, что они будут на вооружении, так же как не было сомнения в 2004 году, что мы сделаем ракету с так называемым крылатым планирующим блоком.
Вы всё время говорите про межконтинентальные баллистические ракеты, новые ракеты…
М.Келли: Вы говорите о МБР всё время.
В.Путин: Нет. Я говорю, что мы создаём только одну совсем новую ракету тяжёлого класса, которая придёт на смену нашей ракете, которую мы называем «Воевода», а у вас называют, прости Господи, «Сатана». Мы на её место будем ставить новую, более мощную ракету. Вот она – баллистическая. Все остальные системы – небаллистические.
В этом весь смысл, потому что система противоракетной обороны работает против баллистических ракет. А мы создали целый набор нового стратегического оружия, которое не двигается по баллистическим траекториям, и системы противоракетной обороны против них бессильны. Это значит, что деньги налогоплательщиков США выброшены на ветер.
М.Келли: Хочу вернуться к вопросу, который начала задавать. Вы сказали, что Россия использует эти системы в случае, если будет совершено нападение на Россию или на её союзников. Нападение ядерное или любое?
В.Путин: У нас два повода ответить с помощью наших сил ядерного сдерживания. Это нападение с помощью ядерного оружия на нас или нападение на Российскую Федерацию с применением обычных вооружений, но в том случае, если создаётся угроза существованию государства.
М.Келли: Это соответствует нынешней, действующей российской доктрине об использовании ядерного оружия?
В.Путин: Совершенно точно. Два повода для ответа ядерным оружием.
М.Келли: Вы заинтересованы в том, чтобы провести новые переговоры о новом договоре о сокращении стратегических наступательных вооружений?
В.Путин: У нас скоро заканчивается срок действия СНВ-3. Мы готовы к продолжению этого диалога. Для нас ведь что важно? Мы согласны на сокращение либо на продолжение действующих условий, на сокращение носителей, сокращение боеголовок. Но теперь, когда у нас появляется оружие, которое легко преодолевает все системы ПРО, для нас не так критично снижение количества баллистических ракет и боеголовок.
М.Келли: Новые системы, о которых Вы говорили, стали бы частью новых переговоров о сокращении стратегических наступательных вооружений?
В.Путин: С той точки зрения, что и количество носителей, и количество боеголовок, которые на них могут быть размещены или будут размещаться, конечно, должны включаться в общий зачёт. И мы издалека вам покажем, как это будет выглядеть.
У нас между военными есть понимание, как проводятся эти проверки, есть в принципе в этом смысле отработанные механизмы и достаточно высокий уровень доверия. В принципе военные работают достаточно профессионально друг с другом. Политики много разговаривают, а военные знают, что они делают.
М.Келли: Вы же политик?
В.Путин: Я и военный тоже, я Верховный Главнокомандующий. И я 17 лет был офицером военной разведки.
М.Келли: Вам лично импонирует тот факт, что Вы работали в КГБ, и то, что это общеизвестный факт, об этом знают люди? У Вас это вызывает положительные эмоции?
В.Путин: Ни положительные, ни отрицательные. Это был большой опыт, причём в самых разных областях. Это было полезно для меня, когда я перешёл в гражданскую сферу. В этом смысле этот, конечно, положительный опыт мне помогал.
М.Келли: Каким образом Вам помогал этот опыт?
В.Путин: Вы знаете, я же работал, после того как ушёл из разведки, допустим, в университете, был помощником ректора Петербургского университета. Это работа с людьми, это умение налаживать контакты, побуждать к каким-то действиям, объединять людей. Это очень важно в академической среде. Потом я работал заместителем мэра Петербурга. Ответственность ещё большая, более широкая. Я отвечал за международные связи Петербурга, пятимиллионного мегаполиса. Впервые познакомился, работая в Петербурге на этой должности, с Генри Киссинджером. Всё это помогало, конечно, в работе тогда, а потом уже дополнительный опыт помогал работать в Москве.
М.Келли: Как Вы думаете, этот опыт даёт Вам преимущество, Вам лично, над Вашими как союзниками, так и соперниками, противниками?
В.Путин: Мне трудно сказать. У меня нет другого опыта. Единственное, что я знаю, мои партнёры – главы государств, правительств – это исключительные, выдающиеся люди. Они прошли большую селекцию и отбор. Случайных людей на этом уровне не бывает. И каждый из них имеет свои преимущества перед другими.
М.Келли: Такой вопрос. Вы уже долго находитесь во власти в России, на Вашем веку сменилось уже четыре американских президента. Кого-либо из них Вы предпочитаете среди остальных?
В.Путин: Вы меня простите, это не очень корректный вопрос. Каждый из моих партнёров хорош по-своему. И в целом у нас добрые отношения были практически со всеми. С Биллом Клинтоном, он уже уходил с должности Президента, но мы с ним ещё несколько месяцев могли поработать вместе. Потом и с Бушем, и с Обамой, сейчас меньше, конечно, но и с действующим Президентом. У каждого есть нечто такое, что не может не вызывать уважения. При этом мы могли спорить, не соглашаться, и часто это происходит, у нас разные позиции по многим, даже ключевым вопросам, но всё-таки нам удавалось как-то сохранять нормальные, человеческие отношения. Если бы этого не было, было бы гораздо не только труднее, а гораздо хуже для всех.
М.Келли: Как Вы думаете, насколько важно, будучи Президентом, создавать впечатление силы, проецировать силу?
В.Путин: Важно не создавать впечатление, а проявлять его. Важно ещё и то, что мы понимаем под силой. Это не просто стучать кулаками и громко кричать. Я считаю, что сила имеет несколько измерений.
Первое, человек должен быть убеждён в правоте того, что он делает. И второе, он должен быть готов идти до конца в достижении целей, которые перед собой ставит.
М.Келли: У меня в связи с этим вопрос возникает: когда время от времени случаются фотографии в западной прессе и в американской прессе Вас, скажем, скачущего на лошади, без рубашки, в этом есть какой-то смысл? Это зачем?
В.Путин: Ну, я отдыхаю. Есть Ваши российские коллеги, есть интернет. Но так, чтобы это совсем уж целенаправленно, мы это не делаем. Берут то, что нравится. У меня очень много фотографий в рабочей обстановке, с бумагами, в кабинете, но это никому не интересно.
М.Келли: (Смех.) Вы хотите сказать, что людям нравится, когда Вы сфотографированы без рубашки?
В.Путин: Вы знаете, я видел свои фотографии, когда я скачу на медведе. Но я на медведе пока не скакал, но фотографии такие есть.
М.Келли: Выборы, можно сказать, на носу, через две недели. Вам ни много ни мало 65 лет. Некоторые, может быть, даже многие люди в этом возрасте уже задумываются о том, чтобы немного сбавить обороты. Вы в своём будущем предвидите ситуацию, когда Вам захочется слегка сбавить обороты?
В.Путин: Во-первых, насколько мне известно, в мире много действующих политиков, которые старше меня, и они работают очень активно.
М.Келли: В том числе и в моей стране.
В.Путин: Не только в США, но и в других странах. В мире очень много таких людей, в Европе есть, где угодно в мире. Но если человек приходит на первое место, он должен активно работать так, как будто это делает в первый раз в своей жизни, как первый и последний.
Есть Конституция. Я никогда Конституцию не нарушал и никогда не менял Конституцию. Так что я буду работать в рамках Основного закона России. Конечно, если избиратели дадут мне такую возможность – работать ещё один срок, буду работать, разумеется, с полной отдачей сил.
М.Келли: Последний, поскольку уже поздно, вопрос на сегодня.
Извините, если ответ на него будет, возможно, долгим, но звучит вопрос таким образом. Как Президент, человек на посту Президента, что Вы считаете своим самым большим достижением? И что Вы считаете своим самым большим промахом, ошибкой?
В.Путин: Вы знаете, и то и другое будет очень близко.
Самое большое достижение – это то, что у нас кардинальным образом изменилась экономика. Она выросла почти в два раза по объёму. У нас в два раза сократилось количество людей, живущих за чертой бедности.
И в то же время из того, что не сделано до конца, – это то, что за чертой бедности у нас ещё живёт слишком много людей. Нам нужно убирать эти «ножницы» между теми, кто зарабатывает очень много, и теми, кто зарабатывает слишком мало. А в связи с этим есть много и плюсов, и нерешённых пока вопросов.
У нас в начале 2000-х годов население страны сокращалось каждый год почти на миллион. Представляете, какая катастрофа? 900 тысяч почти. Мы эту ситуацию переломили. Вышли даже на естественный прирост. Младенческая смертность у нас минимальная, материнская – почти сведена к нулю. Мы подготовили и осуществляем большую программу поддержки материнства и детства. У нас сейчас самый большой темп роста продолжительности жизни.
Многое изменилось в экономике. Но нам не удалось решить главную задачу в экономике, мы не поменяли так, как нам нужно ещё, структуру самой экономики. Мы не добились необходимых нам темпов роста производительности труда, но мы знаем, как это сделать. И я уверен, мы это сделаем. Дело в том, что у нас и не было возможности пока решить эту задачу, потому что до сегодняшнего момента у нас не были созданы ещё макроэкономические условия для конкретных действий по этим направлениям.
У нас в начале пути инфляция была под 30 процентов, сейчас она 2,2. Растут золотовалютные резервы, у нас стабильная макроэкономика. Это как раз даёт нам шанс сделать следующий шаг и в направлении повышения производительности труда, и в привлечении инвестиций, в том числе частных, и в изменении структуры экономики.
Это я Вам говорю крупными блоками. Есть ещё конкретные направления, включая современные технологии и искусственный интеллект, цифровизацию, биологию с медициной, геномные исследования и так далее.
М.Келли: Я надеюсь, что завтра в Калининграде, когда у нас будет больше времени, мы намного больше поговорим об экономике, о том, как Вы собираетесь переизбираться, о других вопросах, связанных с Россией. Я знаю, что у Вас был очень длинный, трудный день, поэтому особое Вам спасибо за то, что Вы уделили так много времени.
В.Путин: Спасибо Вам тоже.
Часть 2. Калининград, 2 марта 2018 года
М.Келли (как переведено): Господин Президент, рада Вас видеть снова.
Итак, мы здесь, в Калининграде. Почему мы в Калининграде? Является ли это местом, которое является угрозой для НАТО, это месторасположение каких‑то ядерных оружий и таким образом пытаетесь дать какой‑то сигнал кому‑то?
В.Путин: Почему Калининград? Потому что я регулярно езжу в регионы Российской Федерации. Это один из регионов, где тоже систематически появляюсь, бываю здесь. На этот раз поводом была встреча региональных СМИ, которую они решили провести здесь. Не я решил провести эту встречу здесь, а они, Ваши коллеги из региональных СМИ России. У меня была с ними договорённость, что я эти встречи один раз в год посещаю и встречаюсь с представителями региональной прессы, поэтому я сегодня приехал сюда. Это ничего не имеет общего с какими‑то сигналами вовне, это просто наша внутриполитическая работа.
М.Келли: Понимаю.
В прошлый раз, когда мы встречались в июне, я спрашивала Вас о выводах, которые сделали наши разведслужбы относительно вмешательства России в президентские выборы. Вы сказали мне, что в этих отчётах нет ничего особенного, что если бы было что‑то конкретное, то тогда мы могли бы что‑то обсудить. Вы сказали мне, что нужны явки, пароли, имена.
С того момента были обвинены 13 россиян, три компании в рамках доклада Мюллера о вмешательстве в выборы, Евгений Пригожин и многие другие, которые вели кибервойну из своих офисов в Санкт-Петербурге в России. Есть конкретные имена, явки, пароли. Можем мы сейчас продолжить такие обсуждения, как Вы считаете?
В.Путин: Конечно. Не просто можем – мне кажется, что если эта тема продолжает Вас волновать, то, наверное, мы должны даже поговорить на эту тему. Но если Вы считаете, что вопрос уже задан, я готов на него ответить.
М.Келли: Почему Вы допустили такую нападку на США?
В.Путин: А почему Вы решили, что власть России и я в том числе кому‑то разрешили это делать? Вы сейчас назвали ряд лиц, кое‑кто из них мне известен, кое‑кто неизвестен, но это просто физические лица, они не представляют российскую власть. И если даже предположить, хотя я не уверен на сто процентов, делали они что‑то во время президентской кампании в США или не делали – я просто об этом ничего не знаю, – это не имеет ничего общего с позицией Российского государства. Ведь речь шла о вмешательстве России как Российского государства во внутренние политические дела Соединённых Штатов. Ничего с тех пор, как мы с Вами разговаривали в последний раз в Петербурге, не изменилось. Появились какие‑то фамилии. Ну и что? С таким же успехом это могли быть фамилии каких‑то американцев, которые, сидя здесь, вмешиваются в ваши собственные политические процессы. Это ничего не поменяло.
М.Келли: Но это были не американцы, это были русские. Сотни людей, бюджет в размере 1,2 миллиарда долларов был направлен для того, чтобы совершить нападение на США в рамках кибервойны. Вы сейчас готовитесь к выборам. Должны ли русские люди тоже быть обеспокоены относительно того, что Вы не знаете, что происходит у Вас в стране, в Вашем родном городе?
В.Путин: Послушайте, мир очень большой и многообразный. У нас достаточно сложные отношения – между Соединёнными Штатами и Российской Федерацией. И часть наших людей имеют своё собственное мнение по поводу этих отношений и соответствующим образом реагируют на уровне Правительства Российской Федерации, на уровне Президента Российской Федерации. Никогда никакого вмешательства во внутриполитические процессы в Соединённых Штатах не было и нет.
Вы мне назвали часть каких‑то физических лиц и говорите, что они русские. И что? А может быть, они, будучи русскими, работают на какую‑то американскую компанию? Может быть, кто‑то из них работал на кого‑то из кандидатов? Я понятия об этом не имею, это не мои проблемы. Вы знаете, что, допустим, на Украине некоторые после выборов, причём государственные деятели, послали поздравительные телеграммы Хиллари Клинтон, хотя победил Трамп. Послушайте, мы‑то здесь при чём?
Сейчас, по‑моему, господин Манафорт, так его фамилия, его изначально обвиняли в том, что он какое‑то отношение имеет к вмешательству России в президентские выборы в США. Выяснилось совсем другое, что он был связан с Украиной. И у него какие‑то проблемы с Украиной возникли. Мы‑то здесь при чём?
Вы знаете, нет у нас желания заниматься вмешательством во внутренние дела других стран. Но если Вам интересно поговорить на эту тему, я хотел бы расширить тогда поле нашей дискуссии.
М.Келли: Конечно же, я хочу поговорить на эту тему. Может быть, мы могли бы делать это пошагово, тогда всё было бы более понятно для тех, кто смотрит наше интервью.
Вы говорили, что Российская Федерация не заказывала этого. Вы поощряете такую деятельность?
В.Путин: Мы не поощряем и не заказываем. Но я говорю, что внутриполитические процессы в самих Соединённых Штатах и люди, которые хотели добиться какого‑то результата, они могли пользоваться – такие технологии есть – какими‑то инструментами в других странах. Они могли засылать соответствующую информацию из Франции, из ФРГ, из Азии, из России. Мы‑то здесь при чём?
М.Келли: То есть это были не русские.
В.Путин: Ну хорошо, русские, но это же не были государственные чиновники. Ну русские, и что? Русских 146 миллионов человек, ну и что?
М.Келли: А что вы сделали для того, чтобы довольствоваться фактом, который Вы сейчас назвали?
В.Путин: Каким?
М.Келли: Что Вы сделали, чтобы убедить себя, что это были не русские? Вы сказали, может быть, это американцы, может быть, это были французы. Что Вы сделали, чтобы понять, что на самом деле эти 13 человек, включая Ваших друзей, что Вы сделали, чтобы убедиться, что они не были связаны с этим, замешаны в этом?
В.Путин: Я знаю, что они не представляют российское государство и российскую власть. А что они делали конкретно, я понятия не имею и не знаю, чем они руководствовались. Если они даже что‑то делали, пусть тогда наши американские коллеги не просто там в прессе что‑то рассказывают, пусть дадут нам конкретные материалы, с обоснованием. Мы готовы будем рассмотреть и поговорить на эту тему. Но знаете, что я бы хотел сказать…
М.Келли: Было бы прекрасно. Вы обеспечите их экстрадицию в США?
В.Путин: Никогда. Россия вообще своих граждан никому не выдаёт, так же как и Соединённые Штаты. Вы‑то разве кого‑нибудь выдаёте, своих граждан? Это во‑первых.
Во-вторых, я не вижу, что совершили какое‑то противоправное действие.
И, в-третьих, мы неоднократно предлагали Соединённым Штатам наладить соответствующие отношения в этом плане, подписать соответствующий межгосударственный договор о выдаче уголовных преступников. Соединённые Штаты уклонились от этого и не хотят этого делать с Россией. На что же вы рассчитываете? Что мы вам будем кого‑то выдавать, а вы нет? Так международные дела не делаются.
И ещё. Вы знаете, я Вас прошу меня всё‑таки выслушать и довести до Ваших зрителей и слушателей то, что я сейчас скажу. Мы дискутируем с нашими американскими друзьями и партнёрами, причём с представителями государства, и говорим, когда они нам предъявляют претензии по поводу того, что какие‑то русские вмешивались в выборы в США, мы им говорим – совсем недавно, на очень высоком уровне: но вы‑то постоянно вмешиваетесь в нашу политическую жизнь. Вы представляете, они даже этого не отрицают.
Что же они нам ответили в последний раз? Они нам сказали: да, мы вмешиваемся, но мы имеем право на это, потому что мы несём демократию, а вы нет, вы не можете. Вы считаете, это цивилизованная, современная постановка вопроса в международных делах?
Мы с Вами вчера говорили о ядерном оружии, когда‑то Соединённые Штаты и Советский Союз договорились, поняли, что дело идёт к возможному взаимному уничтожению, и договорились о том, как себя вести в этой сфере, в сфере обеспечения безопасности при наличии средств массового уничтожения. Давайте сейчас договоримся, как вести себя в киберсфере, которой раньше в таком качестве и таком объёме не было.
М.Келли: Позвольте мне задать следующий вопрос.
В.Путин: Мы предложили Соединённым Штатам, нашим партнёрам ещё при Президенте Обаме: давайте договоримся, как мы выстроим отношения, выработаем общие правила, понимаемые, и будем их придерживаться в киберпространстве.
Первая реакция администрации Президента Обамы была отрицательной, а потом в конце, в самом уже конце его президентского срока нам сказали: да, это интересно, давайте поговорим. Но опять всё исчезло, куда‑то в болото утонуло. Ну давайте договоримся об этом, мы же не против.
М.Келли: Итак, Вы чётко сказали, что считаете, что Америка вмешивалась в выборы в России, правильно?
В.Путин: Постоянно это делает.
М.Келли: А Россия не вмешивалась в выборы в Америке?
В.Путин: Нет и не собирается этого делать. Это невозможно. Для нас это невозможно.
М.Келли: Почему нет? Почему вы не стали бы это делать?
В.Путин: Во‑первых, у нас есть свои принципы, которые заключаются в том, что мы не позволяем вмешиваться в свои внутренние дела и не лезем в чужие. Это наш принцип. Первое.
А второе, у нас нет такого количества инструментов.
М.Келли: Да ладно…
В.Путин: Нет, не можем.
М.Келли: Не может быть. Вы только вчера мне говорили, что США развивают ПРО, вы отвечаете ядерным оружием. А теперь Вы говорите мне, что мы вмешиваемся в выборы в России, а Вы говорите: мы не будем этого делать, мы будем следовать жёстким моральным принципам.
В.Путин: Это не ракетное оружие. Это абсолютно другая сфера деятельности. Это во‑первых.
Во-вторых, у нас нет таких инструментов.
М.Келли: Кибервойна.
В.Путин: Это абсолютно другая деятельность. Это никакая не кибервойна, и у нас нет таких инструментов, как у вас. У нас нет мировых СМИ, как у вас, как CNN, как Ваше. Где у нас? У нас есть Russia Today – всё, единственный инструмент наших средств массовой информации, и то вы объявили…
М.Келли: У вас есть свои механизмы военных действий в киберпространстве.
В.Путин: Вы меня всё время перебиваете, это некорректно.
М.Келли: Прошу прощения.
В.Путин: У нас одно средство массовой информации – это Russia Today, и то его объявили иностранным агентом и не дают нормально работать, – единственное, одно. У вас целый набор, у вас огромные возможности работы в интернете, интернет – ваш. Все средства управления интернетом в руках Соединённых Штатов, и все инструменты находятся на территории США, управление этим киберпространством. Разве можно сравнивать? Это невозможно просто. Давайте договоримся о правилах поведения в этом киберпространстве. Вы же отказываетесь.
М.Келли: Давид и Голиаф.
Итак, есть конкретное письмо, которое направила женщина, которую застукали с поличным. Она говорит: «У нас небольшая проблема на работе, ФБР застукали нас. Я не шучу. Поэтому я пыталась замести следы вместе с коллегами. Я создала в сети фотографии, опубликовала в сети посты, чтобы американцы верили, что это были их люди». И теперь Вы сейчас сидите и говорите мне, что у вас нет никаких инструментов и что у США целый рынок киберинструментов, – это просто неправда.
В.Путин: Я даже сейчас не понимаю, о чём Вы говорите. Вы понимаете, это какая‑то ерунда. У вас же в Конгрессе проводили анализ объёма информации, которая поступала в интернет из каких‑то российских источников. Проводили анализ объёма информации, которая поступала из таких наших средств массовой информации, как Russia Today. Это сотая доля процентов во всём информационном массиве Соединённых Штатов, сотая доля. И Вы думаете, эта сотая доля так повлияла на ход президентских выборов? Это просто чушь, понимаете? Это продолжение той же самой линии, согласно которой те, кто проиграл, не хотят с этим согласиться. Вы понимаете, я уже много раз об этом говорил. Мне, допустим, ещё непонятно, как будет строиться политика Соединённых Штатов во главе с нынешним Президентом в отношении России. Много ещё чего неясно, у нас нормальная работа до сих пор не налажена, нормальных контактов до сих пор нет.
Но что совершенно очевидно, это то, что действующий Президент выбрал определённую позицию внутри страны, сделал ставку на тех людей, которые готовы были поддержать идеи, с которыми он шёл на выборы. Именно это основная причина его победы, а не какое‑то вмешательство со стороны. Это чушь. Неужели кто‑то поверит в то, что Россия, находясь где‑то за тысячи километров, с помощью каких‑то двух-трёх русских, как Вы сказали, которых я знать‑то не знаю, что они вмешались и повлияли на ход выборов? Вам самим‑то не смешно?
М.Келли: Вы говорите о причинах, а я пытаюсь всё‑таки понять, происходило это или нет. Один из Ваших хороших друзей на самом деле обвиняется в этом – Евгений Пригожин. Вы знаете его?
В.Путин: Я знаю такого человека, но он не числится в моих друзьях. Это просто передёргивание фактов. Есть такой бизнесмен, он занимается то ресторанным бизнесом, то ещё чем‑то. Понимаете, он не государственный чиновник, мы не имеем к нему никакого отношения.
М.Келли: После того как Вы услышали о том, что его обвиняют, Вы поговорили с ним? Вы подняли трубку телефона, позвонили ему?
В.Путин: Ещё чего не хватало. У меня столько дел и проблем.
М.Келли: Он же Ваш друг, его только что обвинили.
В.Путин: Вы не слышали, что я сказал? Он не мой друг. Я знаю такого человека, но он не числится в списке моих друзей. Разве я неясно сказал? И таких людей у нас очень много. В России вообще 146 миллионов человек, это меньше, чем в США, но всё-таки достаточно много.
М.Келли: Он достаточно известен.
В.Путин: Ну известен, и что? Мало ли в России известных людей? Он не государственный чиновник, он не состоит на государственной службе, это просто частное лицо, бизнесмен.
М.Келли: Некоторые говорят, что его реальная задача – делать вашу грязную работу.
В.Путин: Кто эти люди? И какую грязную работу? Я не занимаюсь никакой грязной работой. Всё, что я делаю, на виду. Это штамп у вас, у вас кто‑то любит заниматься грязной работой. Вы думаете, что и мы то же самое делаем. Нет, это не так.
М.Келли: Во‑первых, Вы знаете, Вы признаёте это, он известный российский бизнесмен. Его обвиняют в ведении этой операции, это тот же человек, которого обвиняют в направлении российских наёмников в Сирию. И они ударили по комплексам, которые принадлежат поддерживаемым американцами единицам.
В.Путин: Вы знаете, у этого человека могут быть самые различные интересы, в том числе, допустим, интересы в сфере топливно-энергетического комплекса в Сирии. Но мы никак не поддерживаем, не мешаем ему и не способствуем ему. Это его личная инициатива, частная.
М.Келли: Вы не знали об этом?
В.Путин: Ну я знаю, что несколько компаний, у нас там пара компаний, которые занимаются, в том числе, может быть, и его, но это ничего не имеет общего с нашей политикой в Сирии. И если он что‑то делает, он делает это не по согласованию с нами, а, скорее всего, по согласованию с сирийскими властями или сирийским бизнесом, с которым он там работает. Мы в это не вмешиваемся. Разве ваше правительство вмешивается в каждый шаг представителей вашего бизнеса, тем более достаточно скромного? Это, по сути, средний бизнес. И что, ваш Президент вмешивается в дела каждой американской средней компании, что ли? Это разве не нонсенс?
М.Келли: Если 13 россиян и три организации на самом деле вмешались в наши выборы, Вы ничего не имеете против этого?
В.Путин: Да мне всё равно. Мне абсолютно безразлично, потому что они не представляют государство.
М.Келли: Вам всё равно?
В.Путин: Абсолютно безразлично. Они не представляют интересов Российского государства. А если вас что‑то беспокоит, скажите нам официально, пришлите нам документы, подтверждающие это, объясните нам, в чём они конкретно обвиняются. Мы тогда посмотрим, если они нарушили российский закон…
М.Келли: Да, я посмотрела.
В.Путин: Нет, это не так. Если они нарушили российский закон, мы их будем привлекать. А если они российского закона не нарушили, тогда их привлекать в России не за что. Но вы в конце концов должны понять, что люди в России живут не по американским законам, а по российским. Так и будет. А если вы хотите с нами о чём‑то договариваться, давайте сядем за стол переговоров, выберем предмет этих переговоров, договоримся, подпишем документ. Но вы же отказываетесь от этого!
Я Вам в третий раз говорю: мы предложили совместную работу в области киберпространства. Но США же отказываются от официальной работы по этому направлению, только в прессу вбрасывают каких‑то 13 русских. А может, там не русские, может, там украинцы, татары, евреи, просто с русским гражданством. Да и то проверить надо, может, у них двойное гражданство или грин-карта, а может, им за эту работу американцы заплатили. Откуда вы знаете? И я не знаю.
М.Келли: По крайней мере, одно свидетельство есть: Андрей Крутских – это советник Кремля по вопросам киберпространства [специальный представитель Президента Российской Федерации по вопросам международного сотрудничества в области информационной безопасности]. Когда в феврале 2016 года он выступал на Форуме по интернациональной безопасности, он, я цитирую, сказал: «Я предупреждаю вас: мы сейчас находимся на пороге того момента, когда мы будем на равных говорить с американцами в информационном пространстве». Что он имел в виду? Потому что это звучит как угроза прямо перед тем, как были взломаны выборы.
В.Путин: Мне кажется иногда, что Вы шутите.
М.Келли: Нет, я говорю совершенно серьёзно.
В.Путин: Какой‑то человек сказал о своём отношении к нашим контактам и работе в определённой сфере с нашими зарубежными партнёрами, в данном случае США. Да я понятия не имею, что он сказал. Вы у него и спросите тогда, что он имел в виду. Неужели Вы думаете, что я контролирую всё?
М.Келли: Но он советник Администрации по кибервопросам.
В.Путин: Ну и что?У нас две тысячи сотрудников Администрации, неужели Вы думаете, что я каждого контролирую? Вон Песков сидит напротив, мой пресс-секретарь, он несёт иногда такую «пургу», я смотрю по телевизору и думаю: чего он там рассказывает? Кто ему это поручил?
Я понятия не имею, что он сказал, ну Вы у него спросите. Вы думаете, что я должен комментировать всё, что говорят сотрудники Администрации либо Правительства, что ли? У меня своя работа.
М.Келли: Я думаю, что, когда речь заходит о двух наших странах, Вы прекрасно знаете, что происходит, и сейчас это российская проблема. Дело в том, что только что перед Конгрессом выступили наши главы разведслужб, они говорят о том, что Россия – это крупнейшая угроза безопасности США в мире, больше чем ИГИЛ. Вы не можете добиться отмены санкций, сейчас практически не существует отношений между нашими странами. Разве это вмешательство, знали Вы о нём или нет, не оказалось обратным ударом по России?
В.Путин: Слушайте, Вы всё преувеличиваете. Я так же, как не знаю, что кто‑то у нас что‑то сказал, и не собираюсь комментировать эти высказывания, так и не отслеживаю, что у вас там в Конгрессе происходит.
Мне интереснее, что у нас в Государственной Думе происходит. Приняли закон в ближайшее время, который нужен для решения тех или иных проблем, связанных со здравоохранением или с системой жилищно-коммунального хозяйства, или не приняли, или затянули по каким‑то вопросам. Или там лоббирование есть каких‑то интересов, и не проходит какой‑то очередной закон в сфере охраны природы, лесов и решения экологических проблем – вот меня что интересует. Что у вас там в Конгрессе дискутируют – Вы сами за этим следите, мне ещё не хватало этим заниматься.
М.Келли: Вы знаете, что санкции не были отменены. Вы знаете, что отношения между нашими двумя странами сейчас находятся пусть не на исторически низкой отметке, но очень близки к ней. И отчасти именно поэтому российское вмешательство в американские выборы – это плохо.
В.Путин: Послушайте, санкции совершенно не связаны с каким‑то мифическим вмешательством в выборы в США со стороны России. Санкции связаны совсем с другим – с желанием остановить развитие России, сдержать Россию. Эта политика сдерживания России проводится уже десятки лет, время от времени. Сейчас опять к ней вернулись. Это неверная политика, она наносит вред не только российско-американским отношениям, но и американскому бизнесу, потому что даёт возможность освободить площадку для конкурентов американского бизнеса на нашем рынке.
Мы с Вами были в Санкт-Петербурге на Экономическом форуме. Самая большая делегация представителей бизнеса была из США. Люди хотят с нами работать, а им не дают, их сдерживают, чтобы Россию сдержать. Вот сдерживали-сдерживали, в том числе для того, чтобы не дать возможности развиваться нашей оборонной промышленности, вот вчера мы с Вами обсуждали, – получилось что‑нибудь? Нет, не получилось, сдержать Россию не удалось и не удастся никогда. Это просто, Вы знаете, покушение со средствами, которые…
М.Келли: В киберпространстве мы можем сдержать Россию?
В.Путин: Я думаю, что Россию нигде невозможно сдержать. Надо это понять. Послушайте, вы Северную Корею не можете сдержать. О чём Вы говорите? Зачем это делать? Зачем друг друга сдерживать, нападать, подозревать в чём‑то? Мы предлагаем сотрудничать.
М.Келли: Вот мой вопрос Вам как раз: почему Вы постоянно вмешиваетесь в наши выборы? Или почему бы Вы не стали этого делать? Позвольте задать следующим образом вопрос.
В Санкт-Петербурге, в Москве, здесь, в Калининграде, Вы потратили почти всё наше время, говоря о том, что США вмешиваются в выборные процессы в России и что у России мощный арсенал средств в кибервойне. Вы говорите в то же время, что Вы не вмешивались. Вам не кажется это неправдоподобным?
В.Путин: Мне абсолютно не кажется это неправдоподобным, потому что у нас нет цели вмешательства. Мы не видим, какой цели мы можем добиться, если мы будем вмешиваться. Цели нет. Допустим, мы поставили перед собой цель вмешаться. Просто так, ради процесса, что ли? Цель‑то какая?
М.Келли: Для того чтобы посеять хаос – такова цель?
В.Путин: Послушайте меня. Вот недавно Президент Трамп сказал очень правильную вещь. Он сказал, что если Россия ставила перед собой цель посеять хаос, то она этого добилась. Но это произошло не из‑за нашего вмешательства, а из‑за вашей политической системы, внутренней борьбы, неразберихи и противоречий. Россия здесь совершенно ни при чём, абсолютно. Мы не имеем к этому никакого отношения. У себя разберитесь сначала.
А вот такая постановка вопроса, о которой я сказал, что вы имеете право вмешиваться везде, потому что вы несёте кругом демократию, а мы нет, она и порождает конфликты. Надо с уважением относиться к партнёрам, и тогда будут с уважением относиться к вам.
М.Келли: Вы сказали, господин Президент, что Вы считали, что вмешательство в наши выборы было осуществлено некоторыми патриотически настроенными россиянами. И конечно, люди зададут следующий вопрос: а Вы патриотически настроенный российский гражданин?
В.Путин: Я Президент Российской Федерации. И в мои конституционные обязанности входит решение целого ряда вопросов по защите интересов России. Когда я говорил о людях, которые патриотически настроены, я имел в виду, что на фоне ухудшающихся российско-американских отношений можно себе представить, что люди, а люди пользуются киберпространством, могут выражать свою точку зрения, своё мнение, в том числе и в этой мировой сети? Конечно, могут. А разве мы можем им это запретить? Но мы это не контролируем, и самое главное, что мы этим не управляем. Это не позиция Российского государства, я сразу Вам об этом говорю.
М.Келли: Вы не можете, российские разведслужбы не могут понять, кто это делает, и вы не можете положить этому конец, узнав об этом?
В.Путин: Может быть, если бы мы занялись этим целенаправленно, мы, наверное, выявили этих людей, если они существуют. Но у нас такой цели нет и задачи.
Мы вам предлагаем официальные переговоры, вы отказываетесь. И что вы хотите? Чтобы мы по щелчку из Конгресса начали здесь бегать и какие‑то расследования проводить? Давайте сядем, подпишем договор в области работы в киберпространстве и будем его исполнять. А как вы хотите? Иначе в международных делах не делаются дела.
М.Келли: То есть у Вас нет цели положить этому конец? И что это означает для наших выборов в 18‑м году, в 20‑м году? Мы можем ожидать похожих случаев?
В.Путин: Я не сказал, что у нас нет цели положить этому конец. Я сказал, что у нас есть…
М.Келли: Вы только что это сказали.
В.Путин: Нет, я этого не говорил. Я сказал, что мы не вмешиваемся в частную жизнь наших людей и не можем им запретить высказывать свою точку зрения, в том числе и в сети. Но я также сказал, что официальная позиция Российского государства заключается в том, что мы не вмешиваемся как государство во внутриполитические процессы в других странах. Вот это самое главное. Я хочу, чтобы это было зафиксировано в нашем сегодняшнем разговоре и чтобы люди в США это поняли.
М.Келли: Прошу прощения, я хочу дойти до более глубоких слоёв. Хотите и готовы ли Вы остановить ваших граждан, которые подобным образом себя ведут и которые подрывают отношения между нашими странами?
В.Путин: Я хочу Вам сказать, что мы будем препятствовать всему, что нарушает российское законодательство или наши международные обязательства. В третий раз или в четвёртый я уже говорю и повторяю: мы готовы выйти на подписание соответствующего соглашения с Соединёнными Штатами. Вы отказываетесь до сих пор. Давайте сядем за стол переговоров, выберем то, что мы считаем важным, подпишем этот документ и будем его соблюдать с обеих сторон и соответствующим образом верифицировать и проверять.
М.Келли: Прошу прощения, со всем уважением, я по‑прежнему не услышала ответа: готовы ли вы действовать против российских граждан, которые совершили эти преступления? Если я не права, то, пожалуйста, поправьте меня. Конечно, вы не ведёте переговоров по этому вопросу с США, но внутри вы можете положить этому конец?
В.Путин: Я хочу, чтобы Вы меня услышали. Мы будем препятствовать всему, что нарушает действующее в России законодательство. Если действия наших граждан, какие бы они ни были и против кого бы они ни были направлены вовне, нарушают действующие в России законы, мы будем на это реагировать. Если они не нарушают российских законов, то мы не можем на это реагировать.
М.Келли: Каким образом?
В.Путин: Да любым. Если они законы России не нарушают, их не за что привлекать.
М.Келли: Разве это не нарушает российское законодательство?
В.Путин: Но я должен посмотреть, что они сделали. Дайте нам материалы. Ведь никто ничего не даёт.
М.Келли: Вы же знаете, о чём речь идёт. Это взлом серверов Демократического комитета и взлом почтовых ящиков, распространение дезинформации в Твиттере, различная дезинформация по нашей президентской кампании, по стрельбе во Флориде. Распространение информации, которая изменила течение президентской кампании.
В.Путин: При всём уважении к Вам лично, при всём уважении к депутатскому корпусу, Конгрессу Соединённых Штатов, а мы с уважением относимся ко всем этим людям, я хочу, чтобы Вы в конце концов поняли. Есть же люди с юридическим образованием у вас? Наверное, есть. Сто процентов есть. И хорошо образованные люди. Они должны понимать и знать, что мы в России не можем никого преследовать, если они не нарушили российского закона. И мы даже не можем начать расследование, если повода для этого нет.
Поводом не может быть наш с Вами разговор сегодня и не может быть поводом расследование этого факта в Конгрессе США. Дайте нам хотя бы официальный запрос с изложением фактов, пришлите нам официальную бумагу. Ведь просто разговор в эфире не может быть поводом для расследования.
М.Келли: Разведслужба, также специальный прокурор, который выступил с официальными обвинениями, – разве этого недостаточно, для того чтобы вы занялись этим делом?
В.Путин: Абсолютно недостаточно. Если у Вас не юридическое образование, я могу Вам сказать: для этого нужен запрос.
М.Келли: Юридическое.
В.Путин: Тогда Вы должны понять, что для этого нужен официальный запрос в Генеральную прокуратуру Российской Федерации. И то у нас нет даже договора с вами о том, чтобы мы могли действовать. Но хотя бы бумагу пришлите.
М.Келли: Владимир Путин не может дать указание о том, чтобы началось расследование о том, не было ли совершено что‑то, что подрывает отношение с крупнейшим партнёром России – Соединёнными Штатами Америки?
В.Путин: Документ давайте, запрос дайте официальный. Мы на него посмотрим.
М.Келли: Сказали это в прошлом году. И сейчас есть официальное обвинение.
В.Путин: Документа нет. Дайте запрос, документ в Генеральную прокуратуру. Нужно действовать по официальным каналам, а не с помощью средств массовой информации и ругани в Конгрессе США с обвинениями в наш адрес, которые ничем не подтверждены. Документ давайте.
М.Келли: Позвольте задать Вам вопрос. В 2001 году Вы были Президентом, когда ФБР арестовало Роберта Ханссена за то, что он шпионил в пользу России. Пятнадцать шпионов были высланы из США. Кремль то же самое сделал – несколько дипломатов были высланы из России немедленно. В декабре 2016 года, после того как наши разведслужбы пришли к выводу, что на самом деле было вмешательство в наши выборы, два объекта дипломатической недвижимости были реквизированы, конфискованы, высланы несколько дипломатов. Тем не менее вы никак тогда не отреагировали на это. Почему?
В.Путин: Мы считали, и сейчас я считаю, что это не имело под собой никаких оснований, во‑первых.
Во‑вторых, это было сделано в явном противоречии с международным правом и с Венской конвенцией о дипломатических сношениях. Это грубейшее нарушение международного права, ничем не обоснованное изъятие нашей собственности. Мы очень рассчитывали на то, что будет реакция новой администрации. Но, поскольку этого не происходит, я уже сказал об этом, и Министр иностранных дел это повторил, мы будем обращаться за защитой наших интересов в соответствующие судебные инстанции Соединённых Штатов.
М.Келли: Могу я задать вопрос о Президенте Трампе?
Каждый раз, когда он что‑то говорит о Вас, это всегда проникнуто уважением. Никогда у него нет жёсткого слова в отношении Вас. Тогда же, когда он говорит о своей партии или же о политических лидерах, или о своих сотрудниках, он постоянно их оскорбляет. Почему он так трепетно относится к Вам, как Вы считаете?
В.Путин: Я думаю, что он не ко мне лично трепетно относится. Я думаю, что он опытный человек, он бизнесмен с очень большим опытом и понимает, что если есть необходимость наладить с кем‑то партнёрские отношения, то нужно относиться к своему будущему или действующему партнёру с уважением, иначе ничего не получится. Я думаю, что это чисто прагматический подход. Это во‑первых.
Во-вторых, даже несмотря на то, что для него это первый президентский срок, всё‑таки он человек, который быстро учится, он прекрасно понимает, что на таком уровне, на котором мы находимся, заниматься взаимными претензиями, оскорблениями – это путь в никуда, это просто лишить наши государства последнего шанса на диалог, просто последнего шанса. Это было бы крайне прискорбно.
Если Вы обратили внимание, я со своей стороны и к нему, и ко всем своим коллегам, не только в Соединённых Штатах, и в Европе, и в Азии, также отношусь всегда с неизменным уважением.
М.Келли: Возможно, Вы и относитесь, однако наш Президент назвал главу Северной Кореи маленьким человеком с ракетой. То есть он не столь дипломатичен, когда говорит о других. Наверняка Вы слышали об этом?
В.Путин: Да, я слышал. Вы знаете нашу реакцию на этот счёт. Мы всех призываем к сдержанности.
М.Келли: Что Вы думаете о Президенте Трампе?
В.Путин: Это вопрос не очень корректный, потому что оценку работе Президента Трампа должен давать американский народ, его избиратель. Но вот что я отметил бы, нравится это кому‑то или не нравится, нам некоторые вещи тоже могут не нравиться, но он всё‑таки делает всё возможное для исполнения тех предвыборных обещаний, которые он давал американскому народу. Что ж, он последователен в этом смысле. Думаю, что на самом деле это единственно правильный способ подтвердить своё уважение тем людям, которые за него проголосовали.
М.Келли: Он восхвалял Ваши лидерские качества. Является ли он эффективным лидером?
В.Путин: Ну повторяю, это американский народ должен определить. Но у него ярко выраженные лидерские качества, конечно, присутствуют, потому что он берёт на себя ответственность при принятии решений. Нравятся эти, повторяю, решения кому‑то или нет, но он всё-таки это делает. Это, безусловно, признак наличия этих лидерских качеств.
М.Келли: Читаете Вы вообще когда‑нибудь его твиты?
В.Путин: Нет.
М.Келли: Вы когда‑нибудь публикуете твиты?
В.Путин: Нет.
М.Келли: Почему нет?
В.Путин: У меня есть другие средства выразить свою точку зрения или провести какое‑то решение. Ну Дональд более современный человек.
М.Келли: Сказали бы Вы, что он является более ярким, чем Вы?
В.Путин: Может быть.
М.Келли: Возвращаясь к вмешательству в выборы. Есть две теории относительно Вас, по меньшей мере две теории.
Первая теория: когда Клинтон была госсекретарём, Вы чувствовали, что она вмешивалась в выборный процесс здесь в 2011 году, в 2012 году поощряла протесты, в том числе против Вас, и это Вас разозлило.
Вторая теория: когда были опубликованы «панамские документы», где были опубликованы денежные следы, ведущие к Вам, это стало для Вас последней каплей, и это заставило Вас разозлиться.
В.Путин: Полный бред.
Что касается Хиллари, мы с ней лично знакомы, и в целом всегда, когда мы встречались, у нас был хороший диалог. Я, вообще, не очень понимаю, почему на каком‑то этапе… Видимо, её советники посоветовали сосредоточить часть своей избирательной кампании на критике того, что происходит в нашей стране. Ну это их выбор. Я никогда это не относил лично на её счёт. Это просто такая линия поведения.
Что касается всяких досье, то это вообще полный бред. Там кого‑то упоминали из числа моих знакомых, друзей, ну и что? Ничем это, как известно, не закончилось, всё это чушь, ерунда и просто трескотня в прессе. Я, вообще, даже забыл об этом, даже не очень помню, о чём там шла речь. И вообще меня ничего не может разозлить в этом плане. Я руководствуюсь прагматичными соображениями, а не эмоциями.
М.Келли: Раз Вы упомянули это, Ваш друг был упомянут в «панамском досье». Разрешите мне задать вопрос о Сергее Ролдугине. Говорят, что он познакомил Вас с Вашей бывшей женой, что он крёстный отец одной из Ваших дочерей. Он ведь виолончелист.
В.Путин: Да, я этого человека очень хорошо знаю, это один из моих друзей. Он замечательный музыкант. Вся его жизнь посвящена искусству, музыке. У нас много, кстати говоря, деятелей искусства, которые так или иначе бизнесом занимаются. У него, кроме меня, есть и другие связи в стране, в том числе с представителями бизнеса, которые включили его в эту работу. Он законным образом заработал определённые деньги. Никаких сотен миллиардов он не зарабатывал. Все деньги, которые он лично заработал, он пустил на приобретение музыкальных инструментов за границей и ввёз их на территорию Российской Федерации. Некоторые из этих инструментов он использует сам, практически один, виолончель, он на виолончели играет.
М.Келли: 12 миллионов долларов.
В.Путин: Да, по‑моему, так, что‑то в этом роде. Но это уникальный инструмент.
М.Келли: Много денег.
В.Путин: Да. Представляете, он такой ненормальный человек, а люди искусства все немножко с приветом, он все эти деньги истратил на приобретение музыкальных инструментов. Купил, по‑моему, две виолончели, по‑моему, две скрипки, на одной играет сам, все остальные раздал другим музыкантам, и они используют их в работе. Они все ввезены на территорию России.
М.Келли: Согласно «панамскому досье» и документам, которые опубликованы о счетах в офшоре, у него по крайней мере 100 миллиардов долларов активов. У него есть доля в крупнейшем российском медиаагентстве, у него есть яхта, у него есть проценты в российском банке. Он отличный музыкант.
В.Путин: Вы знаете, я не в курсе его бизнеса, его дел каких‑то, но можете мне поверить, я точно знаю, что реальных доходов у него ровно столько, чтобы купить эти музыкальные инструменты. Всё остальное – это какие‑то бумажные движения, на бумаге, ничего у него больше нет, кроме того, что он приобрёл. Может быть, у него что‑то ещё есть, но это Вы у него должны спросить, я же не контролирую его жизнь.
М.Келли: Вопрос следом: как виолончелист зарабатывает столько денег? Люди задаются этим вопросом, потому что многие считают…
В.Путин: Послушайте, возьмите очень многих наших представителей искусства, да и у вас, наверное, такие есть. У вас же есть представители искусства, в том числе из Голливуда, которые то ресторан содержат, то акции какие‑то купили. Что, в США мало таких представителей шоу-бизнеса и искусства, что ли? Да полно, гораздо больше, чем у нас. И у нас очень много таких, которые занимаются бизнесом, кроме своей творческой деятельности, очень много. Он один из них. Ну и что? Вопрос ведь не в том, занимается он или нет, получил он какую‑то прибыль или не получил. Вопрос в том, нарушил он что‑нибудь или нет. По моим данным, он ничего не нарушал.
М.Келли: То есть нет вопросов с тем, чтобы делать деньги, я из Америки, мы капиталисты. Но вопрос лишь в том, Ваши ли это деньги на самом деле, которые Вы заработали?
В.Путин: Это точно не мои деньги. Я даже не считал, сколько их у господина Ролдугина, как я сказал. Но, по моим данным, в своей деятельности как в творческой, так и в бизнес-составляющей, он никогда ничего не нарушил, ни одного российского закона, ни одной правовой нормы.
М.Келли: Говоря о деньгах. В 80‑х годах, в 90‑х годах на волне банкротств сложно было получать кредиты в США, поэтому Трампу нужно было обращаться в другие места. Старший сын Трампа сказал, что в России содержится диспропорциональная концентрация наших активов, мы вливаем большие деньги в России. Знаете ли Вы о том, что большие деньги, связанные с Россией, шли в собственность Трампа?
В.Путин: Чушь это всё. Никаких вливаний на собственность Трампа в России не было, насколько мне известно. Я даже не знаю, были ли такие планы серьёзные.
М.Келли: Неужели?
В.Путин: Послушайте, вам всё кажется, что весь мир крутится вокруг вас. Это не так.
М.Келли: Это не обо мне, это о том, что сказал сын Дональда Трампа.
В.Путин: Но вы думаете, что мы все знаем, что сказал сын Дональда Трампа, – ну не так это, понимаете? Дональд приезжал сюда, в Россию, когда ещё не был даже кандидатом. Я даже не знал, что он приезжал. То есть задним числом я об этом узнал, мне сказали, он, оказывается, был в России. Что сказал его сын по этому поводу, я тоже понятия не имею. Послушайте, я не знаю, что он сказал. Он что‑нибудь нарушил или нет, сын Дональда Трампа? Если он что‑то нарушил, предъявите к нему претензии. А если он ничего не нарушил, что Вы цепляетесь за каждое слово?
М.Келли: За год до того, как Дональд Трамп хотел стать президентом, он говорил, что он знал Вас, он много говорил с Вами. Это правда?
В.Путин: Нет. Я с ним не был знаком никогда.
До его президентства, до того, как он выдвинул свою кандидатуру?
М.Келли: Да, до того, как он выдвинул свою кандидатуру.
В.Путин: Нет, мы не были с ним знакомы. Мы никогда с ним даже не разговаривали – ни по телефону, никак.
М.Келли: Вы очень скоро будете, скорее всего, избраны на четвёртый срок президентства России, правильно?
В.Путин: Посмотрим. Как решит российский избиратель.
М.Келли: Как кто-то вроде Владимира Путина, который столь популярен в России, как Вы, мог бы почувствовать хоть какую‑то угрозу от Навального? Я понимаю, что он попал в серьёзную беду. Но могли бы вы стать с ним партнёрами и позволить ему стать вызовом для Вас?
В.Путин: Вопрос о том, с кем я мог бы сотрудничать, с кем бы я не хотел сотрудничать, – я Вам могу сказать абсолютно откровенно: я хотел бы сотрудничать с теми людьми, и готов это делать, которые стремятся к тому, чтобы Россия стала сильнее, эффективнее, стала конкурентоспособной страной, самодостаточной. Но для этого у людей, о которых мы с Вами говорим, должна быть ясная, чёткая программа действий, направленных на развитие страны в современных условиях. Такие люди есть, в том числе и…
М.Келли: Могли бы его также помиловать, чтобы он стал достойным оппонентом? Навальный как раз такой человек, он достаточно популярен здесь, в России.
В.Путин: Помиловать можно любого человека, если он этого заслуживает.
М.Келли: Почему Вы этого не сделали?
В.Путин: Если он этого заслуживает. Исключений здесь нет ни для кого, нет ни для кого исключений. Но мы же сейчас говорим не о помиловании, мы сейчас говорим об определённых политических силах. У них нет программы развития страны. У них что положительного есть и что мне в принципе нравится? Это то, что они вскрывают проблемы, и это хорошо на самом деле, это правильно, и это нужно делать. Но для позитивного развития страны этого недостаточно, совсем недостаточно. Потому что только сосредоточить своё внимание на проблемах, это не просто мало, а это даже опасно, потому что это может вести к определённым разрушениям, а нам нужно созидание.
М.Келли: Наши политические аналитики говорят о Ваших шансах: если у Вас нет какого‑то значимого оппонента, то, скорее всего, Вы одержите победу на выборах. А что дальше, что будет после этого? Китайский Председатель только что отменил ограничение на президентские сроки. Это то, что Вы бы сделали тоже?
В.Путин: Я не думаю, что сейчас на этой с Вами встрече, в этой беседе, в интервью американскому телевидению я должен рассказывать о своих политических планах. Но я и вчера, по‑моему, Вам говорил и сказал, что я никогда не менял Конституцию, не делал это тем более под себя, и у меня нет таких планов и на сегодняшний день.
Что касается Китая, то прежде чем критически относиться к тем или другим решениям в такой стране, как Китай, нужно подумать и вспомнить, что там живёт полтора миллиарда человек, и, подумав об этом, нужно прийти к выводу о том, что все мы заинтересованы, чтобы Китай был стабильным процветающим государством. А как это лучше сделать, это, наверное, виднее самому китайскому народу и китайскому руководству.
М.Келли: Можете ли Вы уйти из власти? Потому что многие эксперты говорят, что это практически было бы невозможно для Вас, потому что в Вашем статусе Вы, скорее всего, окажетесь в тюрьме в результате действий Ваших противников, или произойдёт что‑то ещё гораздо более ужасное. То есть Вам нужно, чтобы сохранить свою дееспособность и чтобы быть в порядке, оставаться у власти.
В.Путин: Ваши так называемые эксперты выдают желаемое за действительное. Я уже много слышал бредней по этому поводу. Почему вы думаете, что обязательно после меня к власти в России должны прийти люди, которые готовы будут разрушить всё, что сделано мною за последние годы? Может быть, наоборот, это будут люди, которые захотят укрепить Россию, создать для неё будущее, создать для неё платформу развития для следующих поколений. Почему вы вдруг решили, что придут разрушители, которые всё будут разрушать и уничтожать? Может быть, кому‑то этого бы и хотелось, в том числе и в Соединённых Штатах. Но не думаю, что они правы, потому что Соединённые Штаты, как мне кажется, как раз заинтересованы в другом – в том, чтобы Россия была стабильной, процветающей и развивающейся страной, если у вас есть, конечно, возможность, заглянуть хотя бы на 25–50 лет вперёд.
М.Келли: Присмотрели ли Вы какого‑нибудь последователя? Есть ли у Вас кто‑то уже на уме?
В.Путин: Я с 2000 года об этом думаю. Думать не вредно, но в конечном итоге выбор всё равно будет за российским народом. Всё равно, симпатизирую я кому‑то или, наоборот, мне кто‑то не нравится, кандидаты придут на выборы, и в конечном итоге окончательное решение примут граждане Российской Федерации.
М.Келли: Позвольте мне задать Вам вопрос о Сирии. Как Вы считаете, нападение с использованием химического оружия в Сирии – это ложные новости, дезинформация?
В.Путин: Конечно.
Во-первых, правительство Сирии давно уничтожило химическое оружие.
Во-вторых, мы знаем о планах боевиков инсценировать применение химического оружия со стороны сирийской армии.
А в-третьих, это всё попытки, которые неоднократно в недалёком прошлом имели место, эти обвинения, использование этого как предлог для консолидации усилий в борьбе с Асадом. Нам это всё хорошо известно, понятно и даже неинтересно. Так и хочется сказать: скучно, девочки.
М.Келли: Тела детей, погибших от зарина, – Вы хотите сказать по этому поводу «скучно»?
В.Путин: А Вы уверены в том, что эти тела – это результат деятельности правительственных войск? Я считаю наоборот, что это результат деятельности преступников, криминальных элементов и радикальных элементов – террористов, которые совершают эти преступления, для того чтобы обвинить в этом Президента Асада.
М.Келли: А ООН пришла к другим выводам. Они провели вскрытие тел погибших детей, и ваш Министр иностранных дел говорит, что всё это было придумано. Вы тоже считаете, что всё это было придумано?
В.Путин: Конечно. Абсолютно уверен в этом даже. Ведь там не было никакого серьёзного расследования.
М.Келли: И не было мёртвых тел?
В.Путин: Может быть, мёртвые тела и были, что случается на войне. Вы посмотрите, как брали Мосул – сровняли всё с землей там. А посмотрите, как брали Ракку – до сих пор из руин ещё не достали тела и не похоронили. Вам не хочется об этом вспомнить?
М.Келли: Мы называем это попыткой уйти от ответа, указывая на ошибки других, для того чтобы оправдать себя или своего союзника. Мы говорим о том, что зарин был использован против детей, они погибли. Вы международной общественности говорите, что этого не произошло.
В.Путин: Послушайте, для того чтобы быть уверенным в этом, нужно провести тщательное расследование с выездом на место, со сбором доказательств. Ничего этого сделано не было. Давайте сделаем.
М.Келли: Давайте сделаем. Они хотели провести расследование, они хотели изучить вертолёты, они хотели также направить своих инспекторов на этих вертолётах, которые находились там, но Россия сказала «нет». Почему же Россия сказала «нет»?
В.Путин: Ничего подобного не было, Россия не говорила «нет». Россия выступает за полноценное расследование. Если Вы этого не знаете, пожалуйста, услышьте это от меня. Это неправда, мы никогда не были против объективного расследования. Это ложь. Это обман такой же, как и сотрясание пробиркой с якобы имеющимся оружием массового уничтожения в Ираке, которое было подсунуто ЦРУ своему Министру иностранных дел и который потом за это извинился, но страну уже разрушили. Это такой же фейк, такой же вброс, который не имеет под собой серьёзных оснований. Для того чтобы эти основания были серьёзными, надо провести расследование. Мы за это расследование.
М.Келли: С начала года было по крайней мере четыре нападения с использованием химического оружия на основе хлора. Секретарь США Тиллерсон только что заявил о том, что это ответственность России, потому что в Иране обещали, что вы положите конец и предотвратите подобные химические нападения в Сирии. Что Вы ответите на это?
В.Путин: Я скажу, что мы не имеем к этому: а) никакого отношения; и мы требуем полноценного расследования.
А что касается преступлений, вернитесь к Ракке, пожалуйста, и захороните хотя бы тела, которые лежат ещё в руинах и развалинах после нанесения соответствующих массированных ударов по жилым кварталам. И расследуйте это дело, тогда будет чем заняться.
М.Келли: Один из вопросов, который возникнет у наших зрителей: как мы найдём дорогу назад? Как мы вернёмся к тому, чтобы две эти великие нации были настроены менее враждебно друг к другу, чтобы они были больше союзниками? Вы согласны, что сейчас это не так, что мы не союзники?
В.Путин: К сожалению, нет. Но не мы же записали вас во враги. Вы приняли решение на уровне парламента, на уровне Конгресса, записали Россию в число врагов. Зачем вы это сделали? Мы, что ли, ввели санкции в отношении Соединённых Штатов? Это США ввели санкции в отношении нас.
М.Келли: Знаете почему?
В.Путин: Нет, я не знаю. Я могу тогда Вам другой вопрос задать: а зачем вы способствовали государственному перевороту на Украине? Ну зачем вы это сделали? Вы прямо, публично признали, что истратили на это миллиарды долларов. Публично же ваши официальные лица об этом сказали. Зачем поддерживать госперевороты, вооружённую борьбу на территории других стран? Зачем вы поставили ракетные системы вдоль наших границ?
Послушайте, давайте сядем спокойно и поговорим и разберёмся. Вот мне кажется, что действующий Президент этого хочет, но определённые силы не дают это ему сделать. Но мы‑то к этому готовы по любому вопросу: и по ракетной проблематике, и по киберпространству, и по борьбе с терроризмом. В любую секунду. Но надо, чтобы была готова американская сторона. Но когда‑нибудь общественное мнение Соединённых Штатов подтолкнёт, наверное, политическую элиту к началу этого процесса. Как только наши партнёры будут готовы – в эту же секунду, пожалуйста.
М.Келли: Прежде чем мы закончим наше интервью: какое наследие Вы надеетесь оставить после себя?
В.Путин: Я просто уверен, что Россия приобретёт дополнительную мощную динамику развития, будет устойчивой, со сбалансированной демократией, с хорошими перспективами использования последних достижений технологической революции. Мы будем и дальше работать над совершенствованием нашей политической системы, судебной системы. И всё это вместе, уверен, будет укреплять и единство Российской Федерации, и единство нашего народа, и создаст перспективы для уверенного движения вперёд на длительную историческую перспективу.
М.Келли: Господин Президент, спасибо большое за это интервью.
В.Путин: Спасибо.
Источник: Эхо Москвы
.
- Доц. Ана Кочева: Кирилицата трябва да се нарича българска
Доц. д-р Ана Кочева. Снимка: Dir.bg 24 май трябваше да е сред най-големите акценти на българското европредседателство, да покажем, че кирилицата всъщност трябва да се нарича българска азбука. Това заявява в интервю за Dir.bg доц. д-р Ана Кочева от Секцията за българска диалектология и лингвистична география в Института за български език при БАН.
Зад гърба си има десетки изследвания, свързани с историята на българския език. Тя е създател на уникалната Карта на българския език на ново място по света, която обхваща 15 милиона българоезични (по етнически произход. Автор е на три монографии, няколко студии и десетки статии по езикови въпроси.
От картата на българските диалекти: Пуна вуна буе. Що е то?
Повод за поредната ни среща с доц. Ана Кочева е незабележимостта на 24 май в календара на българското европредседателство.
– Как си обяснявате този абсурден пропуск – като недоглеждане или липса на елементарна далновидност?
– Въобще не си го обяснявам, истината е, че умът ми не го побира, защото Денят на светите братя Кирил и Методий, на българската просвета и култура и на славянската писменост е един от най-обичаните празници у нас и навсякъде по света, където живеят българи. В този смисъл пропускът е наистина абсурден, но той е и абсолютно недопустим, който и да е редил календара на българското европредседателство, просто няма право да го пропусне с лека ръка.
Още повече на фона на факта, че кирилицата е световно културно наследство, това е българската азбука в рамките на ЕС, най-ценното ни достояние, което ни е отредило заслужено място в Европа още през 9 век, много преди редица други просветени народи, много преди Реформацията.
Кирилицата трябва да се нарича именно така – българската азбука – в европейските структури и какъв по-добър начин да се покаже нейното значение тъкмо на българската земя?! Редом с откриването на българското европредседателство, 24 май трябваше да е сред най-големите акценти в календара.
Трябва да се покаже на изконно място на европейските ни гости защо кирилицата е българска, а не абстрактно славянска, още повече, че към празника ни посягат от всички страни. След като го въведоха преди години в Русия, от тази година ще го отбелязват и в съседна Сърбия. Това, разбира се, не е лошо, но защо тъкмо ние правим този пропуск наистина не мога да си обясня. Все пак смятам, че време има достатъчно, за да се навакса и да не се „излагаме пред чужденците“, както клиширано, но очевидно съвсем вярно сме свикнали да казваме.
– Какви посегателства имате предвид?
– В науката, например, отдавна се извършават спекулации и подмяна на характера на Кирило-Методиевия език. Всички славянски народи посягат на делото на светите братя и го приписват за свое.
В Русия беше създадена една група от медиевисти, която целенасочено се опита тотално да ревизира схващането за българската народна основа на Кирило-Методиевия език. Тази основа бе максимално разширена, като в нея бе включен на първо място и руският език. Понеже групата прояви изключително шумна активност и създаде цяла школа от последователи, вече не е за пренебрегване фактът, че отново започна да се хвърля сянка на съмнение върху научната истина за родината на Кирило-Методиевия език.
Тенденциозността им, вероятно случайно, но много точно е формулирана в един от руските сборници, посветени на т.нар. древноруски език: „Да се откаже на древноруското общество самостоятелен литературен език – значи то да бъде превърнато в някаква византийско-българска сянка – нещо, което не намира никакво потвърждение във фактите и се основава на лъжливата представа за ниската култура и изостаналост на Древна Рус” – огорчено признават руските учени.
Явно историческите факти се преглъщат трудно от руските езиковеди, независимо че много висококултурни нации по света и днес използват чуждестранни книжовни езици, без това ни най-малко да накърнява техния престиж и самочувствие. В 9 в. славяните от Солунско са говорели на диалекта, въз основа на който двамата изключителни ерудити Кирил и Методий създават глаголицата, правят първите преводи и пишат книги. Същата тази глаголица през 886 г. идва в България, донесена от учениците им, на нея се твори в книжовните средища Плиска, Преслав, Охрид, които са истински средновековни университети. Не друг, а гръцкият хронист Теофилакт, нарича Климент Охридски „пръв епископ на българския език“. На българския, не на някакъв друг! Така че каквито и опити да се правят за изопачаване на историческата истина, тя самата ги опровергава, при това с 12-вековна давност.
– Имате предвид, че на политиците трябва да се изнесе открит урок за словото?
– Един голям френски славист, проф. Роже Бернар, казва: „България е заслужила признателността и уважението не само на славянските народи, но и на други народи по света, и това ще бъде така, докато човечеството влага истинско съдържание в думите напредък, култура и човечност… Езикът на този пръв разцвет на славянската писменост и култура не е никакъв друг, а старобългарски. Този език надживя всички опити на чужди нашественици за претопяване, благодарение на твърдостта на българския народ, на неговото желание да съхрани българското слово, което често е било застрашавано, но никога не е било покорявано.” Това слово е кирилско, милиони по света пишат на него, но то е създадено тук, въз основа на българския солунски диалект през 9-ти век, и ние трябва да говорим непрестанно затова, докато светът го научи и запомни.
Източник: Dir.bg
- Младен Сърбиновски: Премерване с очи
Младен Сърбиновски, Fakel.bg
Младен Сърбиновски От всеобщото национално зреене, което се проявява чрез нашите предходни поколения и се нарича Сан Стефано, днес ние сме само македонистки горчиви плодове от болната гранка на българското етническо стъбло…
Няма на друго място по-силна драма за катарзисно самопреживяване в самостоятелна Македония от катагодишното честване на Трети март в скопския хотел „Александър палас“, организирано от българското посолство. От нищо, а отвсякъде всеки, присъстващ на тържеството, го напипва и само по себе си го потриса вътрешното нестрошимо ядро като наше вътрешно слънце, от очите си едни на други, докато излъчваме приятелство или омраза, ако вече изобщо за себе си и за някой все още нещо значим. Търсим се и се редим в полутъмнина пред хотелския вход. Сигурно така изглеждат и се държат изгонените от рая, докато дяволът, дето не ни е довършил, се върти около нас. Това тържество е тъкмо това – годишна официална среща с палача. Тържествена процесия на палачите и жертвите, изхвърлени губещо от историята в хладна хотелска зала, която ще топлят с общия си дъх, който дави гърлата им и ги препотява, смесвайки се с изпаренията от вкусните деликатеси на препълнените маси… Може би телата на общите предци са изпружени по безкрайните маси, за да бодваме с клечки като нафора и да се чукаме с чашите, пълни с течна червенина.
Може би подобни тържества на останалите македонски етнически общности са протоколно огладени и с по-голям шик. Всеки ден задраскват и провеждат „мерки и активности“ и веднъж годишно празнично правят рекапитулация колко са откъснали от живата тъкан на македонските българи. А своите македонистки специалитети и те трябва да ги поставят върху българската хилядолетна държавотворна софра: писменост, църква и политическо организиране, това безкрайно ги дразни и разгневява, и ги настървява за конспиративна дейност. Първо срещу себе си, а най-много против истината.
Заради тези три толкова силни и живи кристализиращи ядра (Чеслав Милош) на македонските българи върху безформеното селяшко общество на македонската територия, които липсват през вековете на останалите македонски етнически общности, антибългаризмът е тяхна денонощна обсебеност. Могат на целия народ най-жестоко да му насаждат македонизъм, при най-големи лъжи и закани го денационализират, но триногата българска идентификационна софра за всяка порция непоклатимо си оцелява.
Единият крак от непоклатимата софра е българската и всеславянската писменост още от Борисовата и Симеоновата държава, вторият е църковната организираност през вековете чрез Охридската архиепископия, на тези две нозе крачи българският дух през вековете, за да се възстанови в края на 19. век повторно народният държавотворен копнеж да се възстанови и третият крак от българската народна софра като политически оформена идея за независима Македония чрез БМОРК, ВМОРО, ВМРО.
Съвсем наясно за този недостижим идентитетски държавнотворен багаж на македонските българи, покрай резултатите от зулумите на турското владичество, македонизмът като жесток антибългаризъм за повече от век и половина, макар че разсипа македонските българи чрез фалшифицирането на тези кристализиращи ядра от цяла редица третокласници – Пулески, Мисирков, Конески и останалите македонисти, се стигна до трагикомичната безизходност за нови три идентификационни стълба в македонската почва. Скритата антибългарска сепаратистка линия изкара на видело като официална държавна идеология осъществяването на грандиозния държавен погром „Скопие 2014“. Мина малко време и вече видяха ефекта от собственото си антиевропейство чрез собствения автогол, заради което сме поставени пред стената от ЕС и НАТО за промяна името на нашата държава.
В утробата на залата като в майчина утроба садизмът на македонистките едиповци от близкото минало погасва и никакъв външен гост и гостенско око не е способно съотносително да види, сравни и разчете нито нашия мазохизъм, нито македонисткия садизъм от емоционалните сблъсъци на нашите погледи с техните…
На объркания български посланик и изплашените без причина негови сътрудници добре им се отразява топлината от някаква енергия, която не могат да определят откъде струи, по детински срамежливо ги разсмива и ги кара непрестанно да си правят селфи с мнозина. И преди да натиснат бутона, някъде отзад все някой от неколцината каракачановци, които ръкомахат из залата, ще подаде глава. Само протоколно дошлите албански гости заобикалят нашите уморително емоционални енергии и спокойно замезват от вкусните деликатеси.
В кърпа ни е вързано македонисткото антибългарско обвинение, че Трети март е великобългарски сън, въпреки че Сан Стефано е само индивидуален повик от гърлото на нашия прадед, жертва на българския няколковековен потисник за човешко самосъвземане и дълготрайно поколенческо упражняване на гласа по европейската музикална скала. От македонизма като антиевропейско явление на първо място ни е строго забранено упражняване на европеизма, а най-малко – помислите за освободителните плодове от Сан Стефано.
Сърбия по времето на Сан Стефано е вече 3-4 десетилетия свободна, а все още поробените българи надолу от Ниш, вместо да търсят помощ от Белград, се самоорганизират за саможертва, колкото знаят и доколкото им позволяват обстоятелствата, и преди тях освободените северни и южни съседи. Какъв по-голям аргумент за българското самосъзнание на нашите предци за сегашните наши македонистки прокрустовци, които озверено се увиват около нас.
Без Сан Стефано не би ги имало Кресненското и Разложкото въстание, БМОРК, ВМОРО, ВМРО и Първия Илинден. Без отношението на нашите предци към Сан Стефано не би я имало самостоятелна Македония. И, независимо от Берлинския конгрес, Сан Стефано ни е европейският компас, и ако второилинденските АСНОМски превратаджии повече го тачеха, сега нямаше да страдаме от колективното главоболие да сменяме името за пак някак си, по някакъв начин да бъдем това, което сме били – европейци.
Да не бе това санстефанско творческо самоосвобождаване от македонизма, и от моя скромност никогаш не ще се чуеше моя приказка и никога нямаше да пропиша. И не трябва да ходя далеко, Сан Стефано и да не е историческа дата и победен топоним от руско-турския фронт някъде там далеч преди Цариград, Възраждането е осъществена колективна воля в сърцата и съзнанието на нашите неотдавнашни предци, и всички запустели села и църкви от моя Гостиварски край, които съм обиколил, са градени и възобновявани тъкмо в това санстефанско десетилетие между 1870 и 1880 г. Нито една не е посветена на свети Сава, а градската тетовска църква е „Св. св. Кирил и Методий“. Знам, че същото е из Македония, освен небреговската църквичка „Св. Сава“, което Блаже Конески възпя: „И с плещи бих я поддържал да не падне“, вероятно насила и отпосле преименувана на сръбския светец от вуйчо му Григорие Соколович.
Наследството като българска символична разпознаваемост на македонската територия – и далеч преди Сан Стефано и след Сан Стефано – е свързващото символично ядро на вече имагинерните македонски българи, без нови големи обществено-исторически фигури, но по чиято шахматна дъска все още се играе в Македония, защото правилата им са най-европейски. За Европа няма нищо спорно от Сан Стефано до Първия Илинден. Европейски спорно е от Втория Илинден насетне с неговите следвоенни, югославски и сегашни от независима Македония актьори.
Любопитно и незабравимо е да се присъства и да се гледа в очите на санстефанските губещи, които все пак са събрали смелост да дойдат на третомартенската вечер. Все още македонизмът не е изнамерил начин за завладяване на техния живот с шепот. Погледът им, който всичко казва, не се завладява, а останалото може би е недостойно и за живот…
За едни ден за празнуване, за едиповците – ден за доклади. Те са професионалисти. На работното си място са и отработват за ония, които 365 дни ни обработват. Това им е харманът на родените за зло. Денят за мерки и игри с очите. За вземане на мярка с око. На открито и пред всички. От време на време и аз ги поглеждам, знаят, че се плаша от тях, с немощта, с която се защитавам, не знаят колко мога да издържа с нея. Това и аз не знам, а ги гледам заради тяхното тържествуващо въодушевление в лошото и в съня, както не бих ги видял. Със скръстени пред себе си ръце и чест поглед в пода, който се люлее под нас повече от онова, което нахлува в ушите ни, отколкото от забелязаното… Като че ли сме в препълнена зала за класическа музика, в която вече няма свободни места и замаяно на нозе следим музикалните крясъци на озлоблението…
Цялата зала е огромен разбалансиран кантар… и никой неосведомен не може да почувства нашето безпогрешно взаимно премерване. Тук само правилата на омразата и презрението са вечни. Това утре няма да го има никакво… Затова и идваме. Да се видим очи в очи. Докъде сме стигнали заедно до там, откъдето няма връщане. Някога четях в погледите им: ние сме пред неврата, сега пък моето премерване с очи ми казва: и за тях няма спасение… Тук и да дойдеш, знае се защо си дошъл. И да не си дошъл, знае се защо те няма…
В първите години от македонската независимост идваха много македонисти на третомартенското приятелско събиране. Както вървят годините, на всеки Трети март са все по-малко. Най-добро доказателство за тази една година колко е допропаднал македонизмът. Колко коленичихме заедно… Лъжи, лъжи, белким от лъжата нещо остане. И остана. Нашето всеобщо поражение. Изпарява се от нас, живите ненужно препотени в залата, която не можем да стоплим с дъха си. Ние, македонските българи, хунзи, калаши, ендопи, славомакедонци, македонци (с голямо М), мнозинството от населението, както щете ни наречете… Ние губим.
От дългата пълна маса като отворен колективен стомах на македонските българи кръжи около рефлекторите дестилатът на омразата, с който седемденвно, 24 часа работи лудостта на македонистките неудачници. На македонистите, удбашите или сърбоманите, както им казва народът и които се въртят около нас, от главата не им излиза по какъв начин да ни купят. С лошо или с добро. Всичко им е на разположение. Върху нас, губещите и в битка, и в мир, до войната през 2001 г. го правеха пресметливо, с лошо. Купуваш, упражняваш и манифестно като религиозност изповядваш едипството в тебе, докато не проработи до автоматизъм. Прави и чини колкото можеш повече срещу България, и всеки в Македония, който вземе да я мрази, отварят му вратите на рая. Ставаш македонист. Колко гордо звучи това. От загубил войната преминаваш сред избраните победители, сред губещите в мир. От мазохист – в садист. Вратата за преминаване от македонски българин, от мазохист в македонистки садист е едиповщината. Македонистката воайорска ключалка. Едиповският тунел между преминалите и непреминалите, през който се гледаме. Те нас като мазохисти в пъкъла, ние тях – в садистичния рай. Някого една година го гледаш до теб, другата година се прехвърлил при перспективните и богаташите…
Цялата история на сръбско-българските отношения е безкрайно дълъг садомазохистичен процес или сръбско-българска садомазохистична прегръдка, от която нямаме сили или не искаме да се откъснем. Не могат да ни сторят толкова зло, колкото можем да издържим, това е нашата втора природа и да не пропадахме заедно, не бихме и помислили за така установените отношения.
Протоколно присъстващите албанци не ги докосва нашата глупава игра с очите. Отнесено загледани в някакъв техен свят, докато спокойно замезват, около тях никого от нас и не забелязват…
Поражението е всичко, което преобърнахме от времената и вековете, кондензирано, което бликва като панихида за бъдещето, дето го проиграхме и провалихме, дори от миналото пресегнахме, докато боцваме от препълнените с от пиле мляко софри. Софри на вековете от нашите изпружени предци… Поставиха ни ги и ги напълниха. И ги няма… Щипваме и дъвчем около тях насъбраните и се чудим как изобщо не се изпразват. Македонистите не би били македонисти да не пуснат по някой косъм в яденето, но не могат да посегнат на софрата. Съдба. И на тях това им е дедовина. И мезят и се смеят, и мезят и ни се смеят. И мезим и им се смеем… Е, колко стомашна дейност трябва, за да превърнем тези ястия в утрешни лайна…
Видяхме се и с тези, които трябва, и с тези, които не трябва, и наядени и подпийнали, напускаме третомартенското тържество с усещането, че нещо не ни достигаше под сиянието на канделабрите.
Потръпвайки, излезли в тъмнината, се препъваме в нищо, вероятно в никога небезсмислената дума любов, която не кацна върху раменете ни от светлината на канделабрите.
.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
Адаптация от вруточко-вардарско наречие на книжовен български: Недялко Бакалов.
Есето е от подготвената за печат книга на Младен Сърбиновски „Македонизмът: триумфът на нищото“, посветена на 60-годишнината на автора.
.
- Биволъ: Следователят-бунтар Бойко Атанасов получил предупреждения да отиде „в изгнание“, за да не му се случи нещо
Материал на Биволъ
Следователят Бойко Атанасов е бил настоятелно „посъветван“ чрез свои колеги от прокуратурата да излезе в неплатен отпуск за поне 6 месеца. Докато „лъвът“ се премести. Това разказва самият той пред Биволъ. Обяснява, че този съвет бил „мотивиран“ от загрижеността „да не му се случи нещо”.
Вече са три дисциплинарните производства срещу следователя от Столичното следствие Бойко Атанасов. Началото на поредната офанзива от ръководството на Софийска градска прокуратура срещу него съвпада с момента, в който той повдигна темата за несъбирането на ДДС от държавата и за трудностите при разследването на данъчни престъпления.
“Всички ние трябва да знаем дали на наш гръб се теглят кредити от международни финансови институции, за да се покрие липсата на събран данък. От големи компании, предимно собственост на олигарси” – заявява пред Биволъ следователят. Атанасов отбеляза, че граждански сдружения са започнали да искат информация от Министерството на финансите какъв е размера на несъбраното ДДС. За момента обаче липсвал отговор от ведомството.
„Подложен съм на отчайващ натиск от ръководството на прокуратурата.“ – разказва Атанасов и уточнява, че втората дисциплинарка срещу него е образувана, защото не е извършвал ритмично разследване по дело, което никога не му е било предоставяно. Третото дисциплинарно производство пък било образувано във връзка с доклад, след ревизия на Следствения отдел на СГП.
„На няколко човека е направена ревизия, включително и на мен. Не е направена ревизия на сектор 4- ти, където са съсредоточени делата срещу министри, за които разказах, че са на трупчета. Срещу бивши министри, депутати, там са си… Трябваше това, като реакция срещу мен, да бъде смазващо. Да бъда сложен на колене, за да мълча. За момента се правят всички усиля в тази насока.“
Атанасов разказва, че дициплинарки са образувани и на други негови колеги, преобладаващата част от които общували с него.
„На тях им се съобщава, че им се образува, защото говорят и контактуват с мен.“
Следователят вижда и друго съвпадение – между натискът над него и образуването на проверка от страна на ВСС по твърдяното от него за Иван Гешев, че е сключвал срамни споразумения с ОПГ-та, на които Атанасов е присъствал.
„Част от тези факти съм ги съобщил още през 2016 г., на изслушването във ВСС, пред етичната комисия и пред целия ВВС. Тогава съветът отказа да провери тези мои думи. Аз оттогава досега ги повтарям много пъти.“
Атанасов разказва, че натискът е реализиран включително и в един телефонен разговор с друг магистрат, в който той бил „посъветван“ да се покрие.
„Идеята е да изляза за 6 м. в неплатен отпуск, докато “лъвът” се премести. Аз не искам да съм залог на никого, това положение, в което е поставена прокуратурата и ръководството й, е потресаващо. Не може почти всички магистрати да са залог на един човек. Ние всички да стоим и да не изпълняваме служебните си задължения, да не се борим с корупцията. България е на последно място в Европа… или на първо място по липса на борба с корупцията. Организираната престъпност е на съшия хал.“
В разговора, колегата на Атанасов споделил опасенията си „някой да не направи услуга на някого“, във връзка с неговата физическа цялост. Атанасов трябвало да замине далеч, в изгнание. Като през това време можел да работи на граждански договор.
„Този разговор се провежда 3 часа след като са ми показани, защото не са ми връчени материалите по дисциплинарките. Не са ми дадени копия от тези производства. Три часа след това идва странното съвпадение и предположението да изляза в 6 м. неплатен отпуск. Мога да го свържа само и единствено с натиск.”
Атанасов подчерта, че прокуратурата се управлява по авторитарния модел на диктатурата и единовластието.
„Поне за момента аз не мога да кажа, че прокуратурата изпълнява функциите си, съгласно закона. Цялата мощ на главния прокурор и приближените до него е впрегната да се бори срещу хора, които критикуват липсата на работа в прокуратурата. Аз не критикувам човека Сотир Цацаров, аз критикувам това, че той не прави така, че прокуратурата да работи с правомощията, законовите си, да преследва корупцията и организираната престъпност. Напротив! Мисля, че в момента се полагат всички усилия корупцията да възтържествува, като една държавна политика.“
Атанасов разказва, че бил посетен от служители на Дирекция на полицията във връзка със сигналите, че той е в опасност.
„Единствените съмнения, които имам са във връзка с обявеното в медиите, че шпицкомандата не е убила никого, което е проблем. Надявам се този проблем да продължава в шпицкомандата. Единственото ми притеснение е от хора, които са свързани с тази шпицкоманда. Че от там може да дойде заплаха за мен и за моето семейство.“
Атанасов отбелязва, че в реакциите на прокуратурата срещу нега няма нищо ново. „През 2005 г. с колегата Йорданов съобщихме за корупция в СтСлС, дойдоха колеги и ми предложиха да изляза в един столичен всекидневник и да кажа неща срещу колегата Йорданов, срещу което щях да получа кариерен бонус. Не съм го приел. Впоследствие ръководството на СтСлС искаше да подам оставка, защото щели да ме размажат от НСлС и директора Ангел Александров. По това време водех дело за клевета срещу заместника му Свилен Турмаков.“
Следователят напомня, че съда дава ход по въпросното дело. За разлика от делото по жалбата на следователя Страхил Каменички среща зам. главния прокурор Борислав Сарафов, в което ход не бе даден.
„Турмаков ми се извини и каза, че съжалява. Тогава бях принуждаван да си подам оставката и аз я подадох. След една седмица я оттеглих, след като Турмаков каза, че съжалява в съдебна зала. Тогавашното ръководство мен и колегата Йорданов ни викаше всеки ден един месец, за да подадем оставки.“
Краят на тази история продължава да е отворен. В хода на българското председателство става кристално ясно, че Европа няма намерение да се погрижи за съдебната ни реформа. А и не е нейна работа. Ще бъде ли смазан от системата „следователят, който разруши омертата“?
.
- Поздравления от Путин, Тръмп, Макрон, Елизабет II, Ердоган, папа Франциск и др. за 3-ти март
Путин, Тръмп, Ердоган са поздравили Румен Радев за 140-годишнина от Освобождението на България
Държавният глава на Руската федерация Владимир Путин поздрави президента на България за националния празник на страната ни Румен Радев за 3 март, денят, в който отбелязваме Освобождението, предава TACC, цитирана от Фокус.„Приемете сърдечните поздрави по повод значителната дата на 140-годишнината от Освобождението на България от османско иго“, се казва в писмо от президента на Руската федерация, чийто текст бе публикуван от прессекретариата на българския президент. „В тези дни ние си спомняме за подвига на руските войници и български опълченци, които се бориха рамо до рамо на Шипка и край Плевен. Благодарение на тяхното мъжество и саможертва бе възстановена древната българска държавност“, се казва още в писмото на Путин.
Президентът Румен Радев получи поздравителна писма от редица държавни глави по повод предстоящото отбелязване на Националния празник на България – 3 март, съобщи по-късно президентският прессекретариат.
Писма до българския държавен глава изпратили президентите и държавните ръководители на Руската федерация, САЩ, Френската република, Федерална република Германия, кралицата на Обединеното кралство Елизабет II, кралят на белгийците Филип, на Италианската република, на Република Австрия, папа Франциск, президентите на Република Сърбия, Република Турция, Република Южна Африка, Социалистическа република Виетнам, Държавата Палестина, кралят на Саудитска Арабия Салман бин Абдулазиз Ал Сауд и много други.
„Приемете сърдечни поздравления по случай знаменателната дата – 140-ата годишнина от Освобождението на България от османско иго“, заявява в писмото си президентът на Руската федерация Владимир Путин, посочва в началото президентският прессекретариат. „В тези дни ние споменаваме за подвизите на руските войници и българските опълченци, сражавали се рамо до рамо на Шипка и при Плевен. Благодарение на тяхното мъжество, твърдост и саможертва беше възстановена древната българска държавност“, се казва още в писмото на руския президент. Владимир Путин изразява своята увереност, че общите исторически традиции, трайните връзки на приятелство и взаимопомощ, културната и духовна близост ще бъдат и занапред надеждна основа за развитието на всестранното сътрудничество между двете държави.
„От името на народа на Съединените американски щати поздравявам българския народ с годишнината от Освобождението на Българя – 3 март“, се казва в писмото на президента на САЩ Доналд Тръмп. „България е важен съюзник в НАТО и ние ценим нашето продължително сътрудничество и приятелство. Бихме искали да изразим своята признателност за приноса на България в рамките на международната коалиция в Афганистан, както и да поздравим България за нейното първо председателство на Съвета на Европейския съюз“, заявява още Доналд Тръмп.
„По повод Националния празник на Република България имам удоволствието от името на френския народ да отправя към Вас и Вашите съграждани моите искрени поздравления. Щастлив съм от качеството на политическия диалог между нашите две страни, който отваря път към активизиране на двустранните ни отношения във всички области от взаимен интерес“, заявява в писмото си до българския държавен глава, президентът на Френската република Еманюел Макрон. Президентът Макрон потвърждава подкрепата на Франция за българското председателство на Съвета на ЕС и подчертава, че трябва да продължим да развиваме заедно дневния ред за закрила и сближаване, за да постигнем напредък по пътя към една суверенна, единна и демократична Европа, способна да заеме пълноценно полагащото й се място на международната сцена.
Федералният президент на Федерална република Германия Франк-Валтер Щайнмайер поздравява най-сърдечно президента Румен Радев и българските граждани по случай Националния празник на Република България. „За мен е много важно да развием тясното и приятелско партньорство между нашите две страни – особено в контекста на настоящите и бъдещите предизвикателства в Европа, с които можем да се справим само заедно. За да можем да формираме бъдещето на нашия континент, трябва да засилим единството и солидарността между страните-членки на Европейския съюз, както малки, така и големи, на Изток и на Запад. Приветствам активната роля на България като председател на Съвета на Европейския съюз“, заявява германския президент. Франк-Валтер Щайнмайер подчертава, че България и занапред може да разчита на подкрепата на ФРГ за осъществяването на реформи в областта на правовата държава.
„Честването на Националния празник на България ми предоставя приятната възможност да Ви поднеса най-искрени поздравления от името на италианския народ и лично от мое име“, заявява президентът на Италианската република Серджо Матарела. „Нашата среща през юли м.г. потвърди отличните приятелски отношения между София и Рим. Страните ни, свързани от искрено приятелство, осъществяват плодотворно сътрудничество, както на двустранно, така и на европейско ниво“, се казва в писмото на италианския президент. Серджо Матарела заявява също така, че България и Италия са призвани да работят заедно и с решимост, за да може Европейският съюз – благодарение също и на успешната дейност, която София осъществява по време на своето шестмесечно председателство – да укрепи способността си за посрещане на глобалните предизвикателства и изискванията на този специфичен етап от процеса на интеграция, включващ разширяването на съюза към страните от Западните Балкани.
„По повод Националния празник на България за мен е огромно удоволствие да отправя моите най-топли поздравления“, заявява федералният президент на Република Австрия Александър Ван дер Белен. „Беше удоволствие да присъствам на Новогодишния концерт на Виенската филхармония с Вас и Вашата съпруга и очаквам да посетя София и Русе през месец май“, се казва още в писмото на австрийския президент.
По случай Националния празник на Република България, от името на гражданите на Сърбия и лично от свое име, сърдечните си поздравления отправя президентът на Република Сърбия Александър Вучич. Президентът Вучич изразява искрените си пожелания за прогреса на България, за благополучието на нейните граждани и подчертава, че Република Сърбия високо цени подкрепата на страната ни в процеса на европейска интеграция, както и усилията за поставяне на процеса на разширяване на ЕС като приоритет на българското председателство на Съвета на ЕС.
Президентът на Република Турция Реджеп Тайип Ердоган отправя по повод Националния празник на Република България, от името на турската нация и от свое име, най-сърдечни поздравления към българския държавен глава и целия български народ. „Вярвам, че приятелските и съседски отношения между Турция и България, черпещи сили от съюзническите ни връзки в НАТО, в предстоящия период ще се развиват по начин, който ще допринесе за просперитета и стабилността на нашите страни и регион. Вярвам и че съществуващото на всички нива сътрудничество между страните ще се развие още повече чрез осъществяването на взаимни посещения“, се казва в писмото на турския президент.
Президентът на Социалистическа република Виетнам Чан Дай Куанг пожелава от името на държавното ръководство и на виетнамския народ благоденствие и просперитет на българския народ по случай националния празник на Република България. „За мен е удоволствие да отбележа, че традиционните приятелски отношения и многостранно сътрудничество между нашите страни активно се развиват, изградени на основата на взаимно доверие, уважение и разбирателство през изминалите близо 70 години“, подчертава в писмото си президентът Чан Дай Куанг.
„Изпращам своите поздравления и най-добри пожелания на Ваше превъзходителство и на Вашите сънародници по повод Националния празник на България. Спомняйки си за нашата среща във Ватикана през май и молейки се, че българския народ ще укрепи своята служба за общото добро, от все сърце призовавам Всемогъщия Бог да благослови тази нация“, се казва в поздравлението на папа Франциск.
„За мен е огромно удоволствие да изпратя на Ваше Превъзходителство моите най-топли поздравления по случай отбелязването на Вашия Национален празник, както и моите най-добри пожелания за благоденствие и щастие на българския народ през годината“, се казва в поздравлението на Н.В. кралицата на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия Елизабет II.
„Отбелязването на Националния празник на Република България ми дава възможност да изразя на Ваше Превъзходство моите топли поздравления, както и моите пожелания за щастие и здраве на Вас и на вашите сънародници“, се казва в поздравителното писмо на Н.В. Филип, крал на белгийците. Крал Филип заявява, че посещението на българския държавен глава в Брюксел е допринесло допълнително за задълбочаването на отношенията между нашите две страни в духа на приятелството и реципрочното сътрудничество.
„По повод Националния празник на Вашата страна имам удоволствието да отправя от свое име и от името на правителството и народа на Саудитска Арабия най-искрените ни поздравления и благопожелания към Вас за крепко здраве и щастие, както и благопожеланията ни към правителството и народа на Република България за по-нататъшен прогрес и благоденствие.“, заявява Н.В. Салман бин Абдулазиз Ал Сауд, крал на Кралство Саудитска Арабия.
Министър-председателят Бойко Борисов и руският външен министър Сергей Лавров проводоха телефонен разговор, съобщава в същото време БГНЕС. Лавров поздрави българския премиер по случай националния празник на страната ни – 140-годишнината от Освобождението на България от османско иго, като подчерта, че културните ценности, обединяващи България и Русия, са основа за задълбочаване на двустранните отношения в редица сфери. Бойко Борисов и Сергей Лавров обсъдиха приоритетната тема за Българското председателство на Съвета на ЕС – развитието на страните от Западните Балкани. Българският премиер посочил, че държавите от региона трябва да бъдат подпомогнати активно и че България полага усилия за изграждането на по-добро инфраструктурно свързване на страните от този регион с държавите от ЕС. Затова България търси подкрепата не само на държавите-членки на ЕС, но и на други партньори като Русия, отбеляза още българският министър-председател, цитиран от пресслужбата на МС.
Премиерът Бойко Борисов благодари на руския външен министър Сергей Лавров за участието му в днешното откриване на изложбата по случай 140 години от освобождението на България. Тя беше открита днес от посланик Бойко Коцев и министърът на външните работи на Русия в руското външно министерство в тържествена обстановка. Изложбата представя архивни документи, сред които копие на Сан-Стефанския мирен договор и ратификационни османски документи от 4 март 1878 г., подготвени от МВнР на Русия и от „Неизвестни фотографии от Руско-турската война 1877-1878 г.“, предоставени от Посолството и Българския културен институт в Москва.
„Изложбата е впечатляваща и тя показва нашата обща история. Признателни сме на нашите български приятели за увековечаването на паметта на такива изтъкнати военачалници като генералите Скобелев, Тотлебен, Гурко, Драгомиров. Нашите приятели грижовно пазят паметта на руските войници и офицери, които са положили живота си върху олтара на победата“, посочи Лавров. Руският външен министър заяви още, че общото ни културно и духовно наследство е основа за постъпателното развитие на нашето сътрудничество във всички области– политика, икономика, култура, туризъм.
Източник: в. „Сега“
- Отворено Писмо (от Канада) относно Истанбулската конвенция
ДЖЕНДЪР политиката и МУЛТИКУЛТУРАЛИЗМЪТ
унищожават западната цивилизацияИван Борисов, Redpillbulgaria.wordpress.com
Здравейте,
Съвсем случайно чух за противоречивата “Истанбулска конвенция”.
Живея в чужбина от 1990 година и чистосърдечно си признавам, че не съм много в час с политиката в България – въпреки че я посещавам почти всяка година. В момента живея в Канада, но съм живял и в САЩ, както и в Латинска Америка.
Имам дълги години лични наблюдения над това, което се случва в почти всички западни държави (и в света по принцип), и съвсем отговорно заявявам, че Западът е един грандиозен “потъващ кораб”.
Основните три причини са следните:
ГЛОБАЛИЗМЪТ и политиката на Глобализация.
МУЛТИКУЛТУРАЛИЗМЪТ, който е главното оръжие на глобализма (споменат по-горе). Мултикултурализмът е неуспешен социален експеримент, насилствено натрапван от Глобалния елит, който никога и никъде не е функционирал, НЕ функционира в момента и по всичко личи, че никога няма да функционира и в бъдеще. И въпреки това, продажните западни лидери – марионетки, контролирани от глобалистите, продължават да налагат и натрапват мултикултурализма без съгласието на местното население, без допитване или референдуми. Така нареченият мултикултурализъм е де факто демографски геноцид над населението от европейски произход.
МОРАЛНАТА ДЕГРАДАЦИЯ И РАЗВРАТ, вследствие на бруталното натрапване на всякакъв вид долнопробни и гнусни извратени концепции, маскирани като “борба за равноправие” – за правата на така наречените ЛГБТИ. Прочетох Истанбулската конвенция в оригинал (на английски) и нямам абсолютно никакво съмнение, че е “Троянски кон”, който ще си покаже копитата и ще се развилнее бясно в момента, в който бъде узаконен и подписан.
Посланието ми към България е кратко и ясно:
Ако искаме да запазим дори и минимален шанс да съхраним нашата хилядолетна култура, традиции и начин на живот, “Троянският кон” не трябва да бъде допускан в пределите на Родината ни. Ако се подпише този документ, който твърди, че “пол” не е биологично понятие, а социално изградена роля, “кутията на Пандора” вече е отворена и след това няма затваряне. Така се започна и в Канада. Уж равноправие, уж против насилие и в момента промиват мозъците на децата от ранна детска възраст с извратени концепции за безполовост – не си нито мъж, нито жена, транссексуалност и дузини други извратени и сложни за разбиране термини като: “LGGBDTTTIQQAAPP”. Да, това е истински термин (съкращение на група термини), използван от Федерацията на началните учители в провинция Онтарио, което на английски означава:
Lesbian, Gay, Genderqueer, Bisexual, Demisexual, Transgender, Transsexual, Twospirit, Intersex, Queer, Questioning, Asexual, Allies, Pansexual and Polyamorous.
На български се превежда по следния начин:
Лесбийка, гей, джендър-неутрален, бисексуален, демисексуални, транссексуални, транссексуален, дву-полов, интерсексуален, неутрален, полово-подвъпросен, асексуален, полово-свързан, пансексуален и полиаморфен.
И това е само върхът на айсберга. Тази брутална дегенеративна политика се налага в абсолютно всички сфери на обществото.
Други важни фактори, които допринасят за потъването на Западния “кораб”, са:
ПОЛИТИЧЕСКАТА КОРЕКТНОСТ, която де факто е официалната “религия” на Запада и болшинството от хората я следват фанатично, без дори да го осъзнават. Политическата коректност е “затвор на съзнанието”. Теми, които свободно се дискутират по телевизията в България, в Канада, са табу и е рисковано да се дискутират дори и с близки и познати.
Религията на политическа коректност е главното оръжие, използвано от регресивните либерали в така наречената “идеологична война” (Culture War), вследствие на която обикновените хора са репресирани и наплашени да не изразяват мнения, различни от официалната псевдолиберална политика. Ако някой посмее да изрази несъгласие – не става въпрос за критика, просто несъгласие – социално-икономическите последици са жестоки. Публично заклеймяване – расист, ксенофоб, хомофоб и любимото напоследък – неонацист. Почти сигурно е, че ще си загубите работата, приятелите и дори роднините ви може да се обърнат срещу вас.
ПОЛИТИКАТА НА ИДЕНТИЧНОСТ (Разделяй и владей. Всеки срещу всеки).
Промиване на мозъци от ранна детска възраст. Още от малки настройват децата едни срещу други.. Момичета срещу момчета. Малцинства срещу “привилегированите”, ЛГБТИ срещу хетеросексуални и т.н. Това се постига като на определена група й се втълпява, че е жертва, репресирана от някоя друга група.
Най-атакуваната група, обаче, която няма право на глас, са белите хетеросексуални младежи и мъже. Те са заклеймени като враг номер едно на левашкия псевдолиберализъм. Промиването на мозъци е жестоко и тотално, и не подлежи на дискусия. Всяко мнение против официалната псевдолиберална идеология е моментално заглушено.
НАРКОМАНИЯТА, която в момента заема епидемични мащаби и последиците от нея са разрушителни. Това обаче е тема за напълно отделна дискусия.
ФЕМИНИЗМЪТ (и криворазбраната му интерпретация), водещ до разрухата на основната клетка на обществото – семейството. Мъжете и жените, които в природата са естествени съюзници и имат нужда един от друг, са насъсквани едни срещу други под претекст, че мъжете са врагове на жените. Въвеждат се термини като “токсична мъжественост” (Toxic Masculinity), които втълпяват чувство на вина у подрастващите момчета. В същото време момичетата от малки израстват с идеята, че са жертви на “токсичните мъже”. Последиците от тази неадекватна идеология са пагубни за обществото.
Екстремен МАТЕРИАЛИЗЪМ, заместващ духовността и всякакви морални ценности.
РЕГРЕСИВНИЯТ ЛИБЕРАЛИЗЪМ, който тотално е завладял образователната система, като се започне от детските градини и се стигне до университетите.
ЛИПСАТА НА ОБЕКТИВНИ МЕДИИ. Почти всички средства за масова информация са пропагандни машини на глобалния елит.
Да обобщим. Всичките тези регресивни политики са лансирани, натрапвани и пропагандирани от лявоориентираните, самозабравили се регресивни либерали (в България се използва друг по-точен термин, но тъй като е малко вулгарен, реших да не го използвам), които в действителност въобще не са “либерали”, а деспотични тоталитаристи, и са нетърпими спрямо идеологии, които са различни от тяхната. Тези типове се преструват на толерантни само, когато им изнася и мненията на другите съвпадат с тяхната сбъркана идеология. Ако някой обаче посмее да изрази несъгласие, моментално се нахвърлят върху него като побеснели, “кръвожадни канадски вълци”, и веднъж като захапят, не спират, докато въпросният обект не е разкъсан на парчета. Това се прави с цел “назидание”, като се изпраща ясно послание какво ще се случи на всеки, който дръзне да се противопостави на техните малоумно утопични идеали.
България е на кръстопът и изправена пред две кристално ясни алтернативи.
Да съхрани традициите си и начин на живот – и най-важното, да предпази децата, които са бъдещето на нацията, от необратима дегенеративна и развратна политика, базирана на противоестествени и несъвместими с природата перверзни концепции.
Да не устои на външния натиск и да подпише смъртната присъда на нацията. Ако тази конвенция се приеме, това е “началото на края”.
Надявам се хората в България да осъзнаят какво се задава и на всяка цена то да бъде предотвратено. Моите пътувания между България и Канада са като пътешествия с машина на времето между настоящето и близкото бъдеще. Най-сериозно и отговорно заявявам, че “бъдещето” въобще не е светло.
Мотивацията да споделя тези мои тревоги е предизвикана само и единствено от любов към България. Аз обичам и двете държави. Канада, както вече с болка споделих, е един грандиозен потъващ кораб, който (според мен) няма как да бъде спасен и, в интерес на истината, сърцето ми се къса като виждам какво се случва в тази доскоро прекрасна държава.
Надявам се поне България да се поучи от фаталните грешки на Запада и да поеме различен път (като Полша и Унгария например), и да се спаси от лапите на мултикултурализма, глобализма и регресивната псевдолибералната политика на абсолютен разврат и морална деградация.
Накрая желая съвсем ясно да поясня, че аз съм най-обикновен човек. Не съм политически активист. За първи път в живота си взимам отношение в политическа дискусия. Никога не съм се считал и за прекален патриот, дори напротив. По принцип съм с доста отворено и либерално мислене, но масовите социални аномалии, които заливат Запада в момента, е невъзможно да бъдат игнорирани. Крайно време е и ние, обикновените хора, да изразим мнение и да признаем, че всичко това, което се случва, е пълна, абсолютна и тотална лудост, от която страдат абсолютно всички сфери на западното общество. Най-шокиращото е, че за псевдолибералите няма нищо свято и вече най-нагло и безочливо вземат на мерник и децата. След като атакуваха семейството, следващата мишена са децата.
Искрено се надявам тази лудост, граничеща с идиотизъм, да НЕ превземе и България, защото, независимо от недостатъците и абсурдите, които за съжаление все още съществуват в държавата, ако България се опази от регресивните псевдолиберални политики, все още има шанс не само да оцелее, но и да продължи да бъде едно нормално, а защо не и по-добро общество за живот.
Искрено и с любов към България,
Иван Борисов
Канада
- Тръмп вбеси американците с оферта и учителите да са въоръжени
В цяла Америка ученици и родители протестират срещу насилието с огнестрелни оръжия
Фотожурналисти и оператори на телевизии успяха да заснемат бележката, с която се бе подготвил за срещата с деца и родители президентът Доналд Тръмп. На лист, който Тръмп държи в ръка, пише: „Какво бихте искали да знам за преживяното от вас?“, „Какво можем да направим, за да се чувствате сигурни?“, „Ресурси? Идеи?“ и накрая „Аз ви чувам“. Снимка: „Сега“ Американският президент Доналд Тръмп предизвика вълна от възмущение сред американците, като предложи учителите да бъдат въоръжавани, за да бъдат избегнати по-нататъшни масови стрелби. Той разви идеята си на среща в Белия дом с оцелели и родители на жертви от трагедията в училище „Марджъри Стоунмен Дъглас“ в Паркланд,Флорида. Преди дни младеж застреля там 17 души.
„Зоните без оръжия в очите на един маниак са покана: „Хайде да атакувам“… Ако тези страхливци знаеха, че в училището има въоръжени хора, те нямаше да се опитат да се доберат до него“, каза американският държавен глава. „Ако има учители, които знаят как да стрелят с огнестрелно оръжие, те могат много бързо… да сложат край на нападението… И ние ще обсъдим тази идея много сериозно“, каза още американският лидер. Другото му предложение бе да има повече лечебни заведения за лица с психически проблеми. На срещата Андрю Полак, един от родителите на убито дете във Флорида, каза: „В колко училища колко деца трябва да бъдат застреляни? На това трябва да се сложи край – от тази администрация, от мен. Няма да мигна, докато не решим този проблем. Г-н президент, ще решим този проблем.“
Бащата на една от убитите ученички във Флорида Андрю Полак (в центъра) заяви по време на срещата с Доналд Тръмп, че няма да мигне, докато не бъде решен проблемът с масовите стрелби в САЩ. Снимка: ЕПА/БГНЕС Тръмп прие родители и ученици във Вашингтон и отказа участие в дискусия, организирана от Си Ен Ен в Талахаси, в която участваха сенатори. Те отговаряха на въпроси на учители, родители и ученици за контрола върху оръжията. Сенаторът републиканец Марко Рубио бе принуден да отговаря на остри въпроси. Ученик, оцелял в стрелбата в Паркланд, настоя Рубио да обещае, че няма да приема дарения от Националната асоциация на притежателите на огнестрелни оръжия (NRA). Сенаторът отвърна, че подкрепя Втората поправка в конституцията на САЩ, която защитава правото да се притежава и носи оръжие, и че не вярва, че NRA влияе върху политиката за огнестрелните оръжия.
Междувременно вълна от демонстрации на ученици залива САЩ от щата Аризона на югозапад до Мейн на североизток в знак на протест срещу насилието с огнестрелни оръжия и в памет на жертвите на стрелбата в гимназията във Флорида. Протестите се разпространяват от училище на училище и от щат на щат, като младежите се организират в социалните мрежи. Някои от проявите продължаваха точно 17 минути, колкото бе броят на убитите в Паркланд. Няколкостотин ученици от Мериленд не се явиха на занятия, за да направят митинг във Вашингтон. Стотици излязоха от училищните сгради за протести през обедната почивка. /“Сега“/
.
- Mel Gibson: Hollywood Elites ‘Kill Innocent Children & Drink Their Blood’
Movie star blows the whistle on entertainment industry pedophile ring
In a shocking exposé, movie star Mel Gibson has blown the whistle on the epidemic of “parasites” who “control Hollywood” that are involved in child sacrifice and pedophilia. The Lethal Weapon star said that “every studio in Hollywood is bought and paid for with the blood of innocent children,” adding that the “most valuable currency is the blood of babies.” While in London, England promoting his latest role in Daddy’s Home 2, Gibson described entertainment industry elites as an “enemy to mankind” who “feast on the blood of innocent children.” He said key players in the movie business “get their kicks from destroying the sanctuary of children” as they “thrive on breaking every God-given taboo known to man.”
“They have a blatant disregard for the good of the people.”Destroying people’s lives is just a game to them – the more pain they can cause, the better the thrill.” Children a just sustenance to them. ”They feast on the pain and fear, and the younger, the better.” “These people follow their own religion and use it for moral guidance.” It’s not the sort of religious teachings you folks would ever hear about.” They perform sacred rituals that are sick and totally at odds with the moral fabric that binds most patriotic Americans.” The worst part: It’s an open secret in Hollywood and everyone wants in on it.”
Source: www.wuc-news.com Mel Gibson appeared on British prime-time BBC chatshow, The Graham Norton Show on Friday, where the veteran actor answered questions from shocked guests, in the green room backstage after his appearance, regarding the true nature of Hollywood “elites.” He explained how he had been blacklisted by Hollywood’s controlling oligarchs in 2006 for voicing his opinions about the industry that clashed with their liberal agenda. He said that since then he has been “working outside of the system” which has given him a fresh perspective, saying:
“It’s difficult to comprehend, I know, and I’m sorry that I am the one to break this to you, but Hollywood is an institutionalized pedophile ring.” They use and abuse kids for their own sick ‘spiritual beliefs,’ if you can even call them that. “ I don’t fully understand it myself, but they harvest these kids for their energy and feast on their blood.” They don’t do it mercifully either, they scare the sh*t out of them before they sacrifice them.
“The more innocent the child, the more terrified they are, the more they thrive on it,” said the Braveheart star. “What does that mean? “They aren’t doing this as some form of artistic expression: They are harvesting the blood of children and eating their flesh because they think it gives them some sort of ‘life force.’” If the child was mentally and physically suffering when they died, then it gives them ‘extra life force.’ ”I don’t understand why they do that, but that’s what they do.” Most of us have a moral compass that guides us through life, right? ”These people don’t have that, or if they do, it’s pointing in the opposite direction.”
Gibson, who has spent the last 30 years working inside and outside of the Hollywood regime, says that the industry’s hierarchy “thrives on abuse, pain, torture, stress, and suffering.” According to Gibson, the desire to inflict such abuse isn’t limited to just the elite, but only “those at the top of the food chain can afford such a ‘luxury,’” although, it’s a “goal for most people in the industry.”
“Hollywood is drenched in innocent children’s blood.” The references to pedophilia and cannibalism have always been there, but for years they cryptic or symbolic.” I was introduced to these practices in the early 2000s and was threatened with serious repercussions should I ever speak out.” And, I don’t just mean my career, I mean my life was threatened, my family’s life would be in danger.” I can only talk about it now as those people, those industry executives, they’re all dead now.” They see the blood of a sexually abused infant as the ‘ultimate prize’ and say that it’s ‘highly enriched.’” Babies are like a ‘premium currency’ and hold a higher value of anything else you can think of: Diamonds, drugs, caviar, you name it.” They are literally trading these kids like a currency for favors, movie roles, kickbacks…”
According to Gibson, this perversion isn’t just the latest fad but has been a deep-threaded culture in Hollywood for generations, and is something popular among both men and women. “This isn’t anything new and has been taking place since before Hollywood was even founded.” If you research this phenomenon, you will find lurking in the shadows of every dark era in history.” These dark, multidimensional occult practices have been used in secret societies for hundreds of years.” Hollywood is being used for social programming and mind control and their message is being projected into the psyche of the American people…” People everywhere.”
Source: Еxposinggovernment.com
- За децата и випускниците на „Аз Буки Веди“ – Украйна
ЕДИН ДЕН В „АЗ БУКИ ВЕДИ“ – С. БОГАТОЕ
Снимки: Kbg.org.ua В първите февруарски дни в Богатянския български културно-просветен център «Аз Буки Веди» към Всеукраинската обществена организация «Конгрес на българите в Украйна» отново се чуха детски гласове. С голямо желание и радост децата дойдоха да получат нови знания за родния си език и литература, за историята на своя народ. Тук те могат да проявят таланта си и да удовлетворят влечението си към непознатото.
Чрез езика се предава любовта към родното. В часовете по български език и литература децата се запознаха с творчеството на Алеко Константинов и Христо Смирненски. За любознателните ученици незабравими бяха и часовете по география, където децата научиха за богатия растителен свят на България. Отвориха се вратите и работилницата на Баба Марта, заигра вълшебната музика на българското хоро.
В часовете по история на България учениците научиха за участието на българите в Руско-турската война през 1806-1812 година, за преселването на българите в Бесарабия.
Светналите очи на децата показаха интереса им към древността. Днешните земи на България били населявани от тракийците. Тяхното наследство е съхранено в многобройни гробници и съкровища, разкриващи удивителната цивилизация. Българското Тракийско съкровище («Тракийско злато») огря с пълния си блясък най-известните музеи по света като беше представено и в Япония, Белгия, Русия, Германия, Франция, САЩ Канада, Холандия, Индия и в много други страни.
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
Снимка: Kbg.org.ua ВИПУСКНИЦИТЕ НА «АЗ БУКИ ВЕДИ» СЛЕДВАТ В БЪЛГАРИЯ
И през тази година ученици от град Измаил и Измаилски район, които са завършили Измаилския културно-просветен център «Аз Буки Веди» към Всеукраинската обществена организация “Конгрес на българите в Украйна”, проявиха голям интерес към висшите учебни заведения в Република България. Те успешно са издържали изпитите по български език и литература, и история, организиран от Министерството на образованието и науката на България. Днес ние с гордост можем да кажем, че 20 от нашите ученици са вече студенти в българските вузове, и това са:
Валерия Игорева Нудненко – «Туризъм», Университет по хранителни технологи, Пловдив
Кристина Генадиева Жечкова – «Изпълнителско изкуство (поп и джаз пеене)», Академия за музикално, танцово и изобразително изкуство, Пловдив
Наталя Демянова Димитрова – «Хотелиерство и ресторантьорсво», Университет по хранителни технологи, Пловдив
Влад Викторов Павлов – «Софтуерно инженерство», Софийски университет «Свети Климент Охридски»
Александър Андреев Телпис – «Софтуерно инженерство», Софийски университет «Свети Климент Охридски»
Александър Александров Златев – «Дентална медицина», Медицински университет, София
Владислава Станиславова Аскарова – «Медицина», Медицински университет, Варна
Анастасия Максимовна Барчан – «Медицина», Медицински университет, Варна
Мария Иванова Шишман – «Дентална медицина», Медицински университет, Варна
Олга Станиславова Клименко – «Приложна лингвистика (английски и китайки език)», Пловдивски университет «Паисий Хилендарски»
Кристина Семенова Недялкова – «Приложна лингвистика (английски и немски език)», Пловдивски университет «Паисий Хилендарски»
Яна Петрова Балабан – «Технология и логистика на водния транспорт», Русенски университет «Ангел Кънчев»
Кристина Дмитриева Проданова – «Филмова и ТВ режисура», Югозападен университет «Неофит Рилски», Благоевград
Денис Владимиров Чебан – «Информационни технологии», Университет по библиотекознание и информационни технологи, София
Михаил Иванов Балабан – «Мехатроника», Технически университет, София
Юлия Иванова Фуклева – «Публична администрация», Икономически универститет, Варна
Алина Иванова Фуклева – «Мениджмънт», Икономически универститет, Варна
Яна Вячеславова Евенко – «Мода», Югозападен университет «Неофит Рилски», Благоевград
Анна Николаева Дойчева – «Дентална медицина», Медицински университет, Пловдив
Евгений Андреев Кизелис – «Международни икономически отношения», Икономически универститет, Варна
Ние се гордеем, че всяка година нашите ученици показват все по-високи резултати, но сега започва нов етап в техния живот, затова нека да им пожелаем: «На добър път!»
Източник: Kbg.org.ua
- Кошмарът в гимназията във Флорида: Жертвите са поне 17
Най-малко 17 души бяха убити при стрелба в гимназия „Марджъри Стоунмън Дъглас“ в Паркленд във Флорида.
В болницата в американския град Помпано Бийч, щата Флорида, са постъпили осем човека, пострадали при масовата стрелба в гимназия „Марджъри Стоунмън Дъглас“ в Паркленд. Там е настанен и заподозреният извършител на престъплението Николас Круз, съобщи доктор Еван Боуър от лечебното заведение. Неговото изявление пред журналистите бе предадено на живо от телевизия Си Ен Ен, която следи развитието на случая.
„От осем постъпили при нас двама загинаха, трима се намират в критично състояние, а останалите двама са стабилизирани“, уточни доктор Боунър, цитиран от БГНЕС.
Той обаче отказа да отговори на въпросите, свързани със здравословното състояние на Круз.
Си Ен Ен съобщава, че общият брой на пострадалите, които остават под лекарско наблюдение, са 14. Първоначално те са били 17 – 9 в Помпано Бийч, седем в общата болница на окръг Брауърд и един в Корал Спрингс.
Както съобщи по-рано шерифът на окръга Скот Израел, жертвите на клането са станали 17 души, сред които и ученици, и възрастни. В изявлението си пред медиите Израел разкри и самоличността на заподозрения извършител на престъплението, който беше задържан от полицията на километър и половина от местопрестъплението. По думите на шерифа става дума за 19-годишния бивш възпитаник на учебното заведение Николас Круз (на снимката), който преди време е бил изключен от училището заради „системни проблеми с дисциплината“.
„Започнахме да разглеждаме посещаваните от него уеб сайтове и интересите му в социалните мрежи“, допълни Израел, наричайки някои от постовете на Круз „много, много обезпокоителни“.
Името му в социалните мрежи е Николас Круз Макаров Позовавайки се на свои източници, американската телевизия Си Ен Ен обяви пък, че младежът е стрелял с полуавтоматична карабина AR-15 – най-разпространеното оръжие за „цивилна“ употреба в САЩ и най-често използваната пушка за масови убийства в страната.
В себе си Круз е носил няколко пълнителя.
Източник: Офнюз