Авторски
- Протести срещу високите цени в България
Протести срещу високите цени на горивата имаше в цялата страна днес, 13 март. Очаква се в следващите дни те да продължат. Хиляди бяха протестиращите, които зареждаха за минимални суми по бензиностанциите и блокираха пътища, съобщи „Дневник“.
Акцията беше организирана чрез социалната мрежа „Фейсбук“ и автофорумите. „Не на високите цени на горивата“ беше апелът във „Фейсбук“, към който се присъединиха над 15 хил. души от 17 града. Протестът се подкрепя и от Българския съюз на частните превозвачи, който ще протестира по същия метод утре. Междувременно във „Фейсбук се появи призив да не се зарежда на бензиностанциите „Лукойл“.
В София, след като се събраха пред Народното събрание, протестиращите за около час блокираха движението в района Орлов мост, което предизвика километрични задръствания по „Цариградско шосе“ и околните улици, както и промени в маршрутите на градския транспорт.
Според БНР протести с участието на стотици хора е имало в Пловидв, Варна, Векило Търново, СТара Загора, Благоевград и други градове.
В София около 1500 души се събраха пред Министерския съвет. Те поискаха оставка на това правителство и за да се избегне хаоса на предсрочни избори, съставяне на експертно правителство с ясна програма. Митингът беше организиран от ВМРО – Българско национално движение и беше подкрепен от редица граждански организации.
Протестиращите обвиниха управляващите в бездействие. Митингът прие искания, които в идната седмица ще бъдат внесени в Министерския съвет. Основните от тях са насочени срещу поредната заявка от електроразпределителните дружества за увеличение на цената на тока и към разваляне на концесията на „Софийска вода“.
Източник: http://kafene.net/
- Православен календар: Първа неделя на Великия пост – Неделя на Православието
В първия неделен ден от Великия пост се извършва тържество в памет на възстановяването на почитта към светите икони. Със смъртта на последния император-иконоборец Теофил било сложен край на тази голяма ерес в християнския Изток. Съпругата на Теофил св. царица Теодора, заедно със св. патриарх Методий незабавно възстановили иконопочитанието, потвърдено още на Седмия Вселенски събор. Православието било тържествено възстановено на 19 фебруари 843 г., на празничната служба в Софийския храм в Константинопол в първия неделен ден от Великия пост. По-късно службата в памет на това събитие била разширена с добавянето на други текстове, утвърждаващи истините на вярата.
Днес в големите катедрални храмове в края на Литургията се извършва молебен в средата на храма пред иконите на Спасителя и Божията Майка. Свещенослужителите молят Господа за утвърждаване във вярата на православните християни и обръщането в истинския път на всички, отстъпили от Църквата. После дяконът чете Символът на вярата и произнася анатема, т.е. обявява отделянето от Църквата на всички, които се осмеляват да изменят истините на православната вяра, и „вечна памет“ на всички загинали защитници на вярата, а „на многая лета“ – на живите.
А днешната неделя, първа от Великия пост, светата Църква нарича Православна, защото в нея се възпоменава победата, която апостолската света вяра удържа през първите три века над външни врагове езичници-гонители, а през четвърти, пети, шести, седми и осми цели пет века, над вътрешни врагове еретици, които застрашаваха да изопачат Христовото учение, и разколници, които се домогваха да разделят Църквата, да я отслабят и унищожат.
Неделята е Православна, защото на този ден Църквата почита и паметта на всички борци за тържеството на Православието.
Този празник е учреден в 842 година, след окончателната победа над еретиците-иконоборци на Седмия вселенски събор през 787 година в град Никея и на Цариградския поместен събор през 840 г.
„Православието е носител на Христовата истина. В него е запазено Христовото учение чисто и непроменено, така както е предадено от Спасителя и от Неговите апостоли, независимо от вековните борби против него.“
За нас, българите, Православната вяра е Откровение, Завет и Съдба! Това е вярата, на която дължим нашата писменост и просвета, която ни съхрани като народ през вековете на османско и фанариотско робство, от чиито духовни глъбини се разнесе гласът на св. Иван Рилски, на св. Патриарх Евтимий, будителния зов на преподобни Паисий Хилендарски, за която Паисий Пловдивски, Авксентий Велешки, Иларион Макариополски понесоха страдание и заточение, а св. Николай Софийски, св. Георги Софийски, св. Дамаскин, св. Злата Мъгленска и много други пострадаха мъченически.
Историческата заслуга на Православието за запазване единството на българския народ, на неговата самобитност, дух и култура, въпреки всички козни на политически и верски врагове, е абсолютна по значение и неопровержима като факт.
За постаКога постите, не бивайте намръщени като лицемерците; защото те си правят лицата мрачни, за да се покажат пред човеците, че постят. Истина ви казвам, те получават своята награда. А ти, кога постиш, помажи главата си и умий лицето си, за да се покажеш, че постиш не пред човеците, но пред твоя Отец, Който е на тайно; и твоят Отец, Който вижда в скришно, ще ти въздаде наяве.(Мат. 6,16-18 )Истинският пост се състои в отстраняване от зли дела. Прости на ближния оскърблението, прости му дълговете. „Не постите, като се съдите и карате”. Не ядеш месо, а изяждаш брата си. Въздържаш се от вино, а не се удържаш от обиди. Дочакваш вечерта, за да вкусиш ядене, а губиш деня си в съдилища.Св. Василий ВеликиТи постиш? Нахрани гладните, напой жадните, посети болните, не забравяй затворниците. Утеши скърбящите и плачещите; бъди милосърден, кротък, тих, дълготърпелив, незлопаметен, благоговеен, истинен, благочестив, за да приеме Бог твоя пост и в изобилие да ти дарува плодовете на покаянието.Св. Йоан ЗлатоустВ настъпващите дни на Светия пост приведи себе си в порядък, примири се с хората и с Бога. Съкрушавай се и плачи за своето недостойнство и за гибелта си, тогава ще получиш прошка и ще намериш надежда за спасение. Сърце съкрушено и смирено Бог не ще презре, а без това никакви жертви и милостини няма да ти помогнат.Из писмата на игумен Никон (Воробьов)За постаКога постите, не бивайте намръщени като лицемерците; защото те си правят лицата мрачни, за да се покажат пред човеците, че постят. Истина ви казвам, те получават своята награда. А ти, кога постиш, помажи главата си и умий лицето си, за да се покажеш, че постиш не пред човеците, но пред твоя Отец, Който е на тайно; и твоят Отец, Който вижда в скришно, ще ти въздаде наяве.
Истинският пост се състои в отстраняване от зли дела. Прости на ближния оскърблението, прости му дълговете. „Не постите, като се съдите и карате”. Не ядеш месо, а изяждаш брата си. Въздържаш се от вино, а не се удържаш от обиди. Дочакваш вечерта, за да вкусиш ядене, а губиш деня си в съдилища.Св. Василий ВеликиТи постиш? Нахрани гладните, напой жадните, посети болните, не забравяй затворниците. Утеши скърбящите и плачещите; бъди милосърден, кротък, тих, дълготърпелив, незлопаметен, благоговеен, истинен, благочестив, за да приеме Бог твоя пост и в изобилие да ти дарува плодовете на покаянието.Св. Йоан ЗлатоустВ настъпващите дни на Светия пост приведи себе си в порядък, примири се с хората и с Бога. Съкрушавай се и плачи за своето недостойнство и за гибелта си, тогава ще получиш прошка и ще намериш надежда за спасение. Сърце съкрушено и смирено Бог не ще презре, а без това никакви жертви и милостини няма да ти помогнат.Из писмата на игумен Никон (Воробьов)Четете още по тематаСвети Четиридесет Мъченици (Младенци)- 9 март
- BG емигрантът – мъченик или модерен човек?
20 години след промените през 1989 вътрешното изгнаничество измести физическото
Автор: Елена Кодинова /Сега/
Преди години сред приятелите ми от гимназията се носеше слух като виц. Как един наш съученик, който се обучаваше в университет от Ivy League, така оскотял от носталгия, че се напивал с българска ракия и припявал на надута до дупка чалга под смаяните погледи на колегите си елитни WASP-ове. Някога това ми звучеше като мила патриотична хипербола, в която се допускаше и малко сиво-жълто за създаване на пънк атмосфера. Но пък днес историята ми се струва все по-реална и симптоматична.
Петнайсет-двайсет години по-късно емиграцията вече не е това, което беше. И тежките гастарбайтерски страдания, озвучени с „Облаче ле бяло“ или кафански ритми, започват да ми изглеждат комични и пресилени, дори на моменти ме натъжават. Както и умилението пред чалгата като метафора на живота ни, която някои са склонни да виждат през призмата на страданието си по дома като патриотичен екстаз. Защото това вече не са истински съвременни емигранти. Това са хора, които са си тръгнали от родината, обвити в балончето на родната действителност.
Извадили са се от локвата, но не са извадили локвата от себе си. А в същото време в локвата физически живеят хора, вътре в които времето е езерно и никаква чалга не може да замърси чистите повърхности в тях.
Българският народ е слабо космополитен
Тук-там в по-старите градове се носи подобен дух и се намират граждани на света, но повечето все още живеят в ерата на национализма, характерен за други времена. Много малка част от българското емигрантство напуска родината си с радостта, че отива да покорява непознатото и далечното. Когато го правиш с тази настройка, когато заминаваш със съзнанието, че всички хора по света са еднакви, искат едно и също и са способни на едно и също, се изпълваш с ентусиазъм и победителски дух.
Първата емигрантска вълна веднага след промените през 1989 бягаше от комунизма и неговите последствия. Искаше да отиде наготово в уредени държави и да изживее на мига своята американска, австралийска или западноевропейска мечта. Но малцина бяха готови.
Най-голям шанс имаха тези, които се образоваха в чужбина, а след това тръгнаха да я покоряват. Обучиха се как да живеят на другото място, усвоиха правилата му, чак тогава то им даде възможност да станат негови равностойни граждани. По-голямата част от другите бързо се разочароваха и се върнаха. Колкото годините минават и се приближаваме към съвремието, толкова физическата емиграция става все по-жалка и ретро. Тя е подгонена от бедност и несправяне на родното място и е готова на много жертви, за да получава заплата, каквато и в България не е невъзможно да се изкара. Това са хората, които отглеждат „скайп деца“ и поддържат симулативни семейни отношения, за да берат портокали, работят по строежи в Испания и гледат старци в Италия. Тъгуват и страдат самотни далеч от дома за минимални западни заплати.
Това никак не се връзва с логиката на съвремието.
Модерният човек е подвижен
Отворен е към чужди пространства и култури. Той е адаптивен и за него нищо не е окончателно и насила. Няма нужда да се закрепостява никъде. Днес живее във Франция и работи там. Утре си стяга раницата и заминава за Индия. Ако иска за няколко месеца, ако реши – може да остане и няколко години. Новото време дава тази възможност. Усядането винаги е временно и преходно. Има такива български емигранти и житейски скитници. Чувстват се у дома си навсякъде. Но повечето са от типа „Облаче ле бяло“. Заминават окончателно. Търсят някакъв еквивалент на някогашното соц. жителство в страни, където това звучи абсурдно и хората пътуват от град на град, от държава на държава – след работата си. Този вид емигранти непрекъснато страдат. Сякаш не могат във всеки миг, ако не им е комфортно, да отидат на друго място или да се върнат в родината си. Това ги бележи до живот и се държат с леко превъзходство, като носители на някакъв особен вид мъченичество. Което ми се струва напълно ненужно.
Съвременният свят вече е глобално село
Физическото място все повече губи значение. И между най-отдалечените две точки на планетата можеш да се придвижиш в рамките на едно денонощие. Много хора работят дистанционно. Пишат програми например за Силиконовата долина от яхтата си във Виетнам или Южна Африка. Може да са българи, а може и да са чисти лондончани или берлинчани. Други пък шест месеца печелят пари по проекти в чужбина, а следващите шест месеца ги харчат в България. За да постигнеш тази степен на свобода, се изисква да положиш известни усилия и да се образоваш. Никъде по света невежеството не се отплаща. Затова не мога да изпитам никакво съчувствие към хора, които хем не полагат усилия за развитието си, хем хленчат колко тежка е емиграцията и как нямат място в страната си.
Към други хора изпитвам емпатия и разбиране
Това са така наречените „вътрешни“ емигранти. За тях няма особено значение къде живеят. Някои от тях са на базов лагер дори по забутани български села, но няма световно пространство, което да ги плаши и изпълва с носталгия и тъга.
Не е интересно къде физически живеят и нямат намерение да се закрепостяват към никаква действителност. Готови са във всеки миг да си стегнат багажа и да отидат за колкото си време пожелаят някъде – дали заради работа, дали защото просто им е интересно да опознаят други места. Но дълбоко в себе си те не са в България. Не се информират от българските медии, а от интернет, написан на чужди езици. Шоумените, които ги забавляват, не са Слави Трифонов и Иван и Андрей, а Джими Кимел и Джон Стюарт. „Доктор Хаус“ им е по-интересен от „Стъклен дом“, защото настървено търсят действителности, в които побеждава интелектът, а не интригата и сплетнята по български. Не ги интересуват родните медийни сензации за новите силиконови бюстове и любовни афери на фолк звезди, нито поредните разкрития на Венета Райкова за влиянието на магията върху живота на „елита“ и световната история. Те се вълнуват повече какво мисли Ноам Чомски за събитията в Арабския свят. Забавляват се, като разглеждат с Google Earth примерно Австралия, където планират да отидат, а не като ходят по светски сбирки с измислени герои, които са известни с това, че са известни.
Вътрешният емигрант не гласува,
не участва в местното състезание на фалшификати, не държи да го харесват съотечествениците му, обладани от страстите на бедните и злите, не разбира българската политика. Той си живее по собствени правила. Няма работа в българските диаспори в чужбина, които се чудят коя поредна чалгаджийка да поканят на „турне“. (Напоследък „турнетата“ на чалгаджии в Америка и Западна Европа са много актуални. Докато ние в България се чудим как да им ограничим влиянието върху живота си, оказва се, че емигрантите не могат да им се наситят.)
Вътрешният емигрант е космополит и би се адаптирал много по-лесно на чуждо място от елементарния ретро физически емигрант. Но той не се натиска да ходи никъде, защото за него пребиваването не е важно. Той може да е учил в Сорбоната, но да не иска на всяка цена да реализира знанията си в родината на своята Алма матер. Освен това е индивидуалист и сам чертае траекториите си, не се води по клишета и обществени конвенции.
За съжаление, няма българско правителство, което да е положило усилие да го приобщи и използва. Даже по-скоро управляващите полагат усилия окончателно да го отчуждят. Първо с инициативи като „Българският Великден“, после с преклонението си пред юпитата и изказвания за разликите в качеството на човешкия мат’риал у нас и в чужбина, а напоследък и с всички опити за унизяване над интелекта (обиди срещу учени от БАН, преследвания на лекари, небрежност към българската култура за сметка на магистралите). Само че точно тези хора ще напишат книгите и ще направят научните открития, които биха могли да прославят България. За съжаление, когато го направят, няма да се чувстват българи. И сигурно също като Кристо ще отказват да говорят на родния си език. Защото противодействието на това, че родината ги гони, ще бъде тяхното изтръгване на родината от сърцата им.
Източник: http://www.segabg.com/
- В японски реактор протича неуправляема реакция, съобщава се за взрив
Във въздуха на японската АЕЦ „Фукушима-1“ е открит радиоактивен цезий, който се образува при реакция на ядрено делене, съобщи японското Министерството на икономиката, цитирано от ИТАР-ТАСС. Според ведомството в момента тази реакция в реактора протича неуправляемо. Властите се надяваха да удържат ситуацията под контрол, изпускайки радиоактивна пара от системата за охлаждане. Но заради силната радиация тази операция трябваше временно да бъде отменена. Преди това Япония предупреди на два пъти, че е възможно изтичане на радиация от централа заради повреди на система за охлаждане, предизвикани от разрушителното петъчното земетресение. Японската агенция Киодо предаде, че равнището на радиацията в един от реакторите е превишил нормата 1000 пъти. В същото време равнището на радиация на външната граница на централата е над нормата само 8 пъти. Централата се намира на 240 км северно от Токио.
Последните информации от Япония съобщават за взрив в атомната централа. Все още се изясняват причините. Очаквайте подробности.
В атомната станция АЭС „Фукусима-2“, която е на 12 км от претърпялата авария „Фукусима-1“ също така е излезло от строя охлажденето на 3 реактори. Последствията могат да бъдат същите. По-рано бе съобщено, че реакторите там са били спрени в момента на земетресението автоматично.
Снимка на АЕЦ Фукушима ©AFP
- Български традиции: Тодоровден
Съботният ден от първата седмица на Великия пост е в памет на св. великомъченик Теодор Тирон. В събота (Тодоровден) се извършва Златоустова литургия. Тодоровден се почита от всички българи. Той се пада една седмица след Сирни заговезни, винаги в събота. Празникът обединява култа към светите великомъченици Тодор Стратилат и Теодор Тирон и се свързва с края на зимата и с началото на пролетта.
Почитането на св. Теодор е засвидетелствано още в ранните векове на Църквата, а освен през Великия пост, светецът се почита и на 17 февруари.
Петдесет години след смъртта на св. Теодор гонителят на християните император Юлиан Отстъпник (332 – 363) продължавал да желае възвръщането на езичеството. Знаейки че 40 дни преди Великден християните спазват строг пост, решил да се подиграе с тях и да ги застави да ядат идоложертвена храна. Император Юлиан наредил на градоначалника в Цариград да напръска тайно с кръв от идолски жертви всички постни храни на пазара и християните, като ядат, макар и без да знаят, да се осквернят и тъй да бъдат подиграни и обявени за езичници.
Градоначалникът сторил, каквото му било заповядано. Но за Божието око това не могло да бъде тайна. Бог, Който промишлява за своите раби и не желае да бъде смущавана тяхната вяра, направил да се открие нечестивият замисъл.Църковното предание разказва, че св. Теодор Тирон се явил на Цариградския Архиепископ Евдоксий, известил му наредбата на Юлиан Отстъпник и му заръчал да съобщи това на верните – да предупреди християните през тази седмица да не вземат никаква храна от пазара. На запитването на Архиепископа: какво да ядат през тия дни, св. Теодор отговорил: да си приготвят коливо – жито, то да им бъде храната. Архиеп. Евдоксий запитал: кой е този, с когото говори, и св. Теодор му известил името си. Предупредени за наредбата, християните не взимали никакви храни от пазара. Юлиан разбрал, че лукавият замисъл е разкрит, останал посрамен и пуснал неосквернена стока на пазара.
Оттогава за благодарност на Първата събота от Великия пост Църквата възпоменава паметта на св. великомъченик Теодор Тирон. За спомен на случилото се се вари жито, което се благославя в по време на богослужението в храма.Тодоровден се нарича още Тодорова събота, Конски великден, Тудорица . Празнува се главно за здраве на конете. В тази връзка са и основните обредни действия в обичайно-празничния комплекс. Преди изгрева на слънцето жените приготвят обредни хлябове с форма на конче или подкова и украсени с орехови ядки, скилидки чеснов лук и сол. Всяка домакиня раздава от тези хлябове, като едновременно подскача, бяга, имитира движението и цвиленето на конете. Стремежът на всяка жена е да не остава последна. От обредните хлябове се слага и в храната на конете. За тяхно здраве се раздава и варена царевица. На празника се изпълняват и обреди, свързани с младите невести, които са в първата година от сватбата си. В Западна България младата булка, облечена в невестинската си премяна, отива в петък вечер на църква. Придружава я свекървата, която носи тепсия с варена царевица и отгоре специален колак. Невестите остават навън, а свекървите влизат вътре, където свещеникът “отчита донесеното”. Навръщане те и др. жени ритат невестите. Върнатата царевица разпръскват по градините, за да расте посятото. В някои райони се изпълнявя и друга интересна обредна практика за здраве и плодовитост. Сутринта на празника младата булка приготвя малки хлебчета. Празнично облечена, тя обикаля домовете на близки и роднини, раздава от тях, а домакините є пожелават деца. Накрая отива при родителите си, където идват и зетят и свекървата и се слага обща трапеза. Рано на Тодоровден майките изкъпват децата си, за да не ги боли глава, да не се разболяват.
Преди кушията жените си мият косите с вода, в която поставят слама от яслите на конете. Водата от миенето хвърлят на улицата след конете, за да са дълги и здрави косите им като конска грива. В Родопската област е известен обичаят бекане. След църковната служба домакинята дава на всеки от семейството да хапне по няколко зърна от натопен в топла вода предишния ден грах. От него хвърля към тавана по една шепа за всички и за добитъка. Момите нижат броеници от накиснат във вода грах или нахут, украсяват ги с копринени конци и ги дават на избранниците си, а те им връщат подаръци. Според народното вярване свети Тодор забива гореща главня в земята за да я затопли, съблича деветте си кожуха и отива да моли дядо Господ да прати лятото при хората. Народът смята светеца за покровител на конете и го представя като конник, яздещ бял кон. Най-интересният момент от Тодоровден е Кушията. Едновременно с това той е и демон, превъплатен мъртвец, който обикаля земята в компанията на талъсъми, върколаци, вампири и караконджоли, и „гази“ замръкналите на открито хора. На Тодоровден се правят много наричания и гадания за здраве и плодородие. На този празник момите си устройват състезание по хвърляне на чехли. Вярва се, че която хвърли най-дале, ще се омъжи най-скоро. В чест на коня навсякъде из страната хората празнуват Тодоровден и устройват кушии – надбягвания с коне. Има и един любопитен факт, свързан с конете – през средновековието, когато в Европа върлувала чумата, нито един коняр не се разболял от нея.
Гостува се на именниците: Тодор, Тодорка, Теодор, Теодора, Божидар, Богдана, Найден,Теди, Тотьо, Тотка, Дора, Доротея. Името Тодор означава “Божи дар”.
Обредна трапеза: пита с мая, леща, чорба от гъби
И накрая, една рецепта за празника. Хайвер от грис 1 ч.ч. грис се разтваря с 1 ч. ч. вода. 3 ч.ч. вода се заваряват, добавя се 1 ч. л. сол и се слага разтворения грис. Вари се като нишесте. След поизстине се добавя една глава настърган на ситно лук, малко лимонов сок, 1 опаковка майонеза. Сместа се разбива с миксер или дървена лъжица. Поднася се като салата, гарнирана с маслини.
- Международно изложение: Образование без граници
Днес 11-и март в Националния дворец на културата в София отвори врати четвъртото издание на международното изложение „Образование без граници“. Изложението ще беше открито в 11:00 ч. в зала 9 на НДК от г-н Томислав Дончев, министър по управление на средствата от Европейския съюз. Пръсъстваха също и посланикът и консулът на Швеция, посланикът на Унгария Юдит Ланг, заместник-посланикът на Кралство Холандия Мартайн Елхерсма, представители на посолствата на Япония, Финландия, Китай и др. На изложението, освен представители на участващите училища, университети и организации, присъстваха и представители на българската изпълнителна власт.
Какво НОВО ще видим на „Образование без граници“?
За първи път тази година на „Образование без граници“ ще участват представители от Япония и Хърватия, което прави изложението единственото подобно у нас, тъй като събира участници от всички краища на света. На събитието ще присъстват и официални гости от Южна Корея, които имат желание да се запознаят с европейското образование и възможностите за бъдеща съвместна дейност.Презентации на участници:
Презентация: Study in Holland – Fontys University of Applied Sciences – Venlo, Netherland
Начало: 12.00 ч. 12 март 2011 г. етаж 5.Презентация: Study in Holland – INHolland University of Applied Sciences
Начало: 13.00 ч. 12 март 2011 г. етаж 5.Презентация: University of Nicosia
Начало: 14.00 ч. 12 март 2011 г. етаж 5.Какво могат да видят посетителите?
Едни от най-именитите висши училища, които ще присъстват на изложението са Дипломатическата академия във Виена, Московският държавен технически университет за гражданска авиация, Брюкселският свободен университет и Лиежкият университет – Белгия, Европейският университет Виадрина във Франкфурт, немският Universit?t Rostock, Ривърсайд от Токио, шведският Университет Бурас, Университет Фонтис и INHolland (Нидерландия), кипърският Университет Никозия, канадският университет Капилано от Ванкувър, Пражкият колеж и много други. Освен тях на форума ще присъстват и официални гости от Южна Корея, които ще се запознаят с европейското образование.
Посетителите имат възможност да се срещнат с представители на образователни институции от над 20 държави – Канада, Дания, Холандия, Обединеното Кралство, Гърция, Русия, Кипър и др. За първи път на „Образование без граници“ присъстват представители от Япония и Хърватска, както и най-старият университет в света, в областта на международните отношения – Diplomatic Academy Wien.
Достъп:
Изложението за образование и обучение „EBBS“ предлага пълен достъп на всички заинтересовани лица до събитието без ограничения. Входът на форума „Образование без граници” е свободен след регистриране на www.edu-fair.eu или на място по време на самото изложение. Изложението е открито всеки ден до 13-и март 2011-а гСред участниците в тазгодишното изложение са следните американски университети:
USAFulbright CommissionCity University of SeattleTroy universityMurray State UniversityArkansas State UniversityEastern UniversityMcNeese State UniversityUniversity of Southern IndianaTexas A & M University – Corpus ChristiWest Texas A & M UniversityWestern Kentucky UniversityCase Western Reserve UniversityAmerican university in BulgariaMissouri State UniversityThe American College of ThessalonikiUniversity of New YorkUSAFulbright CommissionCity University of SeattleTroy universityMurray State UniversityArkansas State UniversityEastern UniversityMcNeese State UniversityUniversity of Southern IndianaTexas A & M University – Corpus ChristiWest Texas A & M UniversityWestern Kentucky UniversityCase Western Reserve UniversityAmerican university in BulgariaMissouri State UniversityThe American College of ThessalonikiUniversity of New York - Traditions-St. Theodore’s Day celebration
The life of the Bulgarian people has always been related with horses. An expression of the respect and the admiration granted to this faithful companion in toil and war is the St. Theodore’s Day celebration, also known as Todoritsa or Horse Easter, one of the first spring holidays, highly respected throughout Bulgaria. The festivities begin with a ring dance in the village square and with a ritual feeding of the horses with round buns. The newly-wed brides also give a piece of the bread as a ritual for health and fertility. The culmination of the St. Theodore’s Day celebrations is the race (known as “koushia” or “koshia”). The race winners – both the horse and the horseman – enjoy the admirations and compliments of all. Many villages also organize races with carts loaded with logs. Along its deep symbolism, which unites Christian and Pagan traditions, St. Theodore’s Day also has a practical dimension. The day makes a review of the horses in the village after the long winter – to see whether they are fast, strong and hardy.
Bachevo is one of the most picturesque villages in Razlog district. Located in the foothills of the Rila Mountain, it boasts an excellent climate, mineral spas, along with magnificent forests, rivers and waterfalls. Above the village, at the border of the Rila National Park lies the famous area of Perivol, which means a “nice and verdure place” in Latin. And it is by no means accidental that the people in the Razlog district say, “It is nice in Bansko, it is nice in Dobur, it is nice in Razlog, but they rank only after Perivol”.
The respect of these people for horses has long traditions, and the St. Theodore’s Day celebrations are declared an official holiday of the village. Even today you can see horses running freely in the streets of Bachevo village. Still an important part of everyday life, they are widely used in forestry and agriculture. In the Perivol Club for Horse Tourism, organized by Ivan Nakov, both the amateurs and the professionals can enjoy the pleasure of a horse-back ride in the mountain.
The holiday, which brings together young and old, each year revives the unique atmosphere and richness of the Bulgarian folk customs and traditions.
www.diplomatic-bg.com
- Иван Николов за проблемите на българското малцинство в Сърбия
„Не искам съдбата на българското малцинство да се разглежда като малко камъче, което пречи на големите интереси в региона.“
Иван Николов е председател на Културно-информационния център на българите в Босилеград. Текстът, който следва, съдържа част от казаното на една доста слабо отразена в българските медии пресконференция, провела се на 28 февруари т.г. в София.
Трябва да ви кажа, че най-много разчитаме на журналистите и на българска общественост в борбата, която водим. Както знаете, темата на пресконференцията е забраната на поклонението пред паметника на Левски в Босилеград и посещението на премиер Цветкович в София. Анализът на събитията преди и след забраната на поклонението пред паметника на Левски на 18.ІІ.2011 г. в Босилеград показва, че тази забрана е била планирана много по-рано и е част от политиката, която има към момента поне три важни стратегически цели. Първата цел е да ограничи и изтласка ролята на Културно-информационния център в Босилеград, който се наложи като значим фактор в обществения живот на българите в Западните покрайнини; и да предотврати и по възможност спре процесите на национално и духовно осъзнаване сред българите. Втората цел е да отправи ясно послание към българските държавни, политически, културни и неправителствени организации и институции, че са нежелани на сръбска територия; и че тяхното присъствие и борбата за защита на правата на българите, според сръбското разбиране на нещата е недопустима намеса във вътрешните работи на суверенна Сърбия. Третата цел е да разчисти пътя за продължаване и ускоряване на досегашната политика на национална асимилация, сърбизация на българите и обезлюдяване на районите, населени с българско население. Освен това то имаше и една друга цел, която е насочена да отклони фокуса на общественото внимание на България от проблемите, които нарушават правата на българите – и не само правата на българите в Западните покрайнини, но и екзистенцията им, с провеждането на тази политика. И така, общественото внимание и вниманието на премиерската среща в София да се насочи към скандала, който стана в Босилеград. Както знаете, тази политика иска да постигне споменатите цели чрез компроматна война срещу КИЦ-а, сред нашите дългогодишни партньори в България, които ни помагат с културни програми; с овладяване и контролиране на вече завоювани позиции и дейности, и тяхното поемане от общинските власти в Босилеград, за да могат по-леко да се контролират.
Искам да ви върна малко назад във времето. Община Босилеград, вместо сама да издава удостоверенията за български произход на българите от Босилеград, през 2008 г., с позволението на Държавната агенция за българите в чужбина, най-напред овладя част от работата на КИЦ-а да подготвя и подава молбите за издаване на такива удостоверения. Същата година пое част от работата на КИЦ-а по подготовката и подаването на документи за издаване на визи в генералното консулство в Ниш; към края на 2009 г., със съгласието на Столична община овладя отбелязването на Българска Коледа в Босилеград, което от десет години преди това се провеждаше по организация на Столична община и КИЦ-а. По същото време Община Босилеград, със съдействието на министър Божидар Димитров, овладя една от първоначалните задачи на КИЦ-а – да съдейства за медицинска помощ в България на нуждаещи се социално слаби лица, които по друг начин не биха могли да се ползват с такава помощ. С тия малки отстъпни се укрепва позицията на общината и се отслабва ролята на КИЦ. Споменавал съм го и друг път – ние нямаше да имаме нищо против това, ако общинската власт в Босилеград, т.е. сръбската държаха, се бяха включили във възстановяване на обучението на майчин български език, служебната употреба на български език в администрацията, вероизповеданието на български език и ако отец Йоан* бе оставен да служи на български език, а общото социално и икономическо положение на малцинството се беше подобрило. Това не се случи и очевидно това не е и целта. Вместо това общинската власт в Босилеград, т.е. сръбската държава, се опитва да овладява и контролира тези демократични процеси, които водят до културно и духовно присъствие в Босилеград, българско духовно присъствие в Босилеград, и да го допускат само толкова, колкото това е по мярката на сръбските национални интереси, т.е. по мярката на разбирането на сръбските националистически партии.
Поклонението пред паметника на Левски, шест години поред, включително и на 19 февруари 2010 г., се организираше съвместно от КИЦ, Столична община и Община Босилеград, и се провеждаше по установения вече сценарий с панихида, интониране на сръбски и български химн, българско и сръбско знаме, културна програма и изнасяне на речи за името и делото на Левски; с присъствие на многобройни гости от България и местни жители; с български и сръбски медии, но под видимо засилено полицейско присъствие. И преди имаше опити поклонението на Левски да се формализира и да се превърне в просто полагане на цветя, без да се преосмисля делото на Левски и без да се търси вдъхновение в него.
През април миналата година последва изявлението на председателката на Народното събрание г-жа Цецка Цачева за безрезервната й подкрепа на Сърбия за членството й в Европейския съюз, без да се поставят насрещни искания за безусловното спазване на правата на малцинството. Ние символично протестирахме пред Народното събрание и българските медии няколко дни се занимаваха с нас. Имаше опити нашият протест да се изтълкува погрешно – че ние сме против членството на Сърбия в ЕС. Външният министър Николай Младенов в Ниш каза, че не разбира целите на протеста. Така че – вместо да обуслови подкрепата си за еврочленството на Сърбия с напускане на великосръбската политика на национална и културна асимилация; спазване на нашите национални и граждански права и свободи; създаване на икономически и други условия за нашето всестранно материално и културно развитие – българската дипломация тръгна по линията на най-малката съпротива и заложи на илюзията, че колкото по-скоро Сърбия влезе в Европейския съюз, толкова по-скоро ще бъде принудена да спазва европейското право за положението и правата на малцинствата. Членството в ЕС продължава да се разглежда като панацея за всички национални, икономически, социални и всякакви други проблеми на балканските държави.
Ние смятаме, че тази политика е погрешна най-малко поради три причини. Първата е, че в Сърбия все още няма ясна политическа воля за еврочленство. Втората е, че перспективата на сръбското членство е толкова далечна, че дотогава българското малцинство ще се стопи напълно, под натиска на репресивната великосръбска асимилационна политика и заплашителните социални, икономически и демографски процеси. Третата причина е, че членството в Европейския съюз само по себе си не е решение за проблемите на националните малцинства, както само по себе си не е решение нито за корупцията, нито за здравеопазването, образованието и пр. Положението на българите в Гърция, дезинтеграционните процеси в сърцето на Европа в Белгия са примери, че не всичко е в ръцете на ЕС, и че значителна част от тези неща са в ръцете на националните държави. Даването на бланкова подкрепа за кандидатурата на Сърбия за еврочленство, без да се поставят насрещни искания, от сръбска страна бе прието като поредно жертване на българското малцинство и репресивната политика срещу нас веднага се усили. Затова допринесоха и няколко неуместни изявления по медиите на министър Божидар Димитров, който явно симпатизираше на някои просръбски и български организации в Сърбия, и особено на кмета Владимир Захариев, и се изказа остро срещу представителите на, както самият той ни е наричал, „най-старата българска организация от най-смелите хора”, т.е. срещу представителите на КИЦ-а и ДСБ**. Слагайки се в ролята на арбитър и обявявайки се срещу нас, той ни злепостави пред сръбските власти, и те, явно окуражени от липсата на подкрепваща позиция, тръгнаха към настъпление срещу нас. Първи под удара попаднаха най-изявените активисти на КИЦ и ДСБ, повечето от които непрекъснато бяха разкарвани по съдилища за щяло и не щяло; и най-много отец Йоан, който се опитва да поработи по въпроса за вероизповеданието на майчин български език.
На 15 май под засилено полицейско присъствие се проведе и панихидата пред паметника на Стою Аначков Попов в село Долна Любата, Босилеградско, единственият запазен паметник на сръбските злодейства от 1917 г. На 29 и 30 май в Сурдулица, където също живеят българи, в двора на техническото училище „Никола Тесла” беше открита паметна костница на жертвите на българските окупатори от Първата световна война. Въпреки, че се боравеше с исторически фалшификации, в които се обвиняваше българската армия, че по време на Първата световна война е избила 20 хиляди сърби в Сурдулица, и беше публикувана книга с такова съдържание, реакциите на българската дипломация не бяха достатъчно силни; и костницата бе открита в присъствието на църковния клир, сръбската академична общност и Съюза на ветераните от войните. Изостанаха и реакциите на българските историци, които не излязоха да защитят честта на българската армия. Всичко това предизвика вълна от антибългарски настроения в Сърбия, които се стовариха именно върху българите в Западните покрайнини. Ние отбелязваме усилията, които министерството на външните работи и българското посолство в Белград положиха пред сръбската страна, но това явно не е било достатъчно, за да спре разрастващата се антибългарска истерия срещу нас.
От декември 2009 г. до началото на ноември 2010 г. депутатът от Сръбската радикална партия Драган Стеванович постави три пъти парламентарни въпроси на вътрешния министър на Сърбия кой е разрешил провеждането на поклонение пред паметника на Левски в Босилеград, кой е позволил на 27 ноември 2009 г. да бъдат допуснати в Босилеград членове и симпатизанти на политическа партия „Атака”; и в характерната великосръбска реторика, изпълнена с омраза и ненавист към българите, оцени, че въпреки, че тези поклонения са минали мирно и в най-добър ред, те са антиконституционни, антидържавни и застрашаващи суверенитета на Сърбия. И обвини сръбското правителство, че тези прояви са организирани с помощта на държавните институции, имайки предвид и случайното присъствие, и изказването на кмета Владимир Захариев по този повод. Същевременно, той от трибуната на Сръбската скупщина отправи призив към държавата Сърбия да реши проблема с пет души в Босилеград, за да могат останалите десет хиляди души да живеят нормално. Изглежда, че демократичното правителство на Мирко Цветкович твърде сериозно е разбрало тези призиви на сръбските радикали. В такива условия се стигна до отбелязването на 91-ва годишнина от Ньойския договор в Босилеград, когато на 27 ноември 2010 г., в нарушение на международното право и европейската практика, на гранично-пропусквателен пункт Олтоманци– Рибарци бяха върнати обратно около 600 български граждани, предимно членове и симпатизанти на „Атака”, заедно с техния лидер Волен Сидеров и евродепутата Димитър Стоянов. […]
От всичко това става ясно, че великосръбската асимилационна политика към българското малцинство с нищо не се е променила; и това стигна до знанието на цялата българска общественост, и особено на държавните органи и институции, които са длъжни да защитават правата и интересите на българите, където и да се намират те. През 2010 г. Демократичният съюз на българите предостави десетки оплаквания на българи, които по различни начини са били репресирани от сръбските власти, на Европейската комисия и на еврокомисаря по разширяването. Получихме отговори, че проблемите, които поставяме, ще бъдат поставени пред сръбската страна за дискусия. Въпреки, че Сърбия е подава кандидатурата си за членство в ЕС и това я задължава да се отнася по един нов, европейски начин към националните малцинства, под влиянието на радикалните сръбски екстремисти, които се готвят отново да влезнат във властта, политиката на натиск и сплашване на малцинството, както имахте възможност да се убедите и на 18 февруари, продължава.
В такива условия забраната за поклонението пред паметника на Левски в Босилеград беше очаквана и въпрос на време. В началото на февруари ние започнахме обичайните подготовки, и спазвайки законовата процедура, на 8 февруари подадохме осведомителен иск в полицията в Босилеград за поклонението. На 16-ти втори двама въоръжени полицаи влязоха в КИЦ-а и ни връчиха решение за забрана. В решението много коварно беше заложено едно изречение, от което можеше да се заключи, че е забранено шествие – нещо, което не сме искали; мога да го докажа. Защото никой от нас не би си позволил от поклонението пред паметника на Левски да прави политически PR. В изложението се обяснява, че решението е взето въз основа на чл. 11, ал. 1 от Закона за обществените събрания, според който полицията има право да наложи такава забрана, ако са застрашени движението, обществения морал, здравето и сигурността на гражданите и на обществото. Беше ни оставен срок за обжалване от 15 дни; и забележка, че жалбата не отменя изпълнението на решението. До вечерта осведомихме българското посолство в Белград и повечето национални медии в България и Сърбия. Реакциите в България бяха изключително бурни. На 17-ти втори българският външен министър Николай Младенов каза по БНТ, че е извикан сръбския посланик и той е изразил уверението си, че не е забранено полагането на венци и цветя пред паметника на Левски, а шествие. Повтарям, никой не е искал да прави никакво шествие в Босилеград. […] Междувременно в Босилеград се разпространява слухове, че забраната е наложена защото щели да дойдат екстремисти на „Атака” и фенклуб „Левски”, които щели да предизвикат безредици, палежи и трошени на витрини и прозорци. Подозирахме, че някой търси причина да докара два рейса полиция за борба с масови безредици; и най-малкото да демонстрира сила и да сплаши и без това смачканото българско население. На 18-ти втори сутринта един рейс с около 50 души жандармерия пристигна на гранично-пропусквателен пункт „Рибарци” и затвори границата. Другият с още 50 жандарми е бил оставен прикрит на 2-3 километра зад Босилеград. Вероятно планът е бил, докато едните държат затворена границата, другите да интервенират, ако ние нарушим забраната и тръгнем към паметника на Левски. Присъствието на полицейски генерал Младен Кунибак, областния прокурор от Враня, съдия-следовател и лекарски екип съвсем не оставят място за съмнение относно намеренията на сръбската страна. […]
Обяснението на сръбския посланик в София Александър Църквеняков, дадено пред българските медии [бе], че това е била само неприятна, изкуствено създадена ситуация, заради това, че е имало опасения, че десните партии в България ВМРО и „Атака” ще си правят политически PR; че те искат Западните покрайнини да се върнат на България и, че нито една суверенна държава не би позволила това. Искам да подчертая, че никой от нас не би си позволил от поклонението пред Левски да си прави политически PR; а що се отнася до исканията за връщането на Западните покрайнини искам да препоръчам на г-н Църквеняков, че най-добрият начин да се обезсмислят тези искания е сръбското правителство безусловно да спазва правата на българското малцинство в сферата на образованието, административната употреба на езика и писмото, вероизповеданието, икономиката, териториалното деление така, че да се гарантират минимални условия за нашата национална и културна идентичност, и да ни се създадат елементарни условия за икономическо и културно развитие, които застрашават екзистенцията ни в момента.
Три дни след това, на 21-ви и 22-ри февруари, на официално посещение в София пристигна сръбският премиер Мирко Цветкович. Привърженици на ВМРО, „Атака” и на български организации в Западните покрайнини протестираха, но сръбският премиер нямаше смелост да застане пред българските журналисти. Двамата премиери сложиха цветя пред паметника на Левски в София и това бе оценено като жест от страна на сръбския премиер. Също така бе обявено, че недоразумението е изчистено. Никъде не се спомена да е станало дума за положението и правата на българското национално малцинство. Думите на премиера Борисов, че: „България и Сърбия успяхме, въпреки тези малки камъчета, които често на Балканите обръщат и колата, отново да се върнем на пътя, който в следващите години дава много добри перспективи за българо-сръбските отношения. Трябва да докараме парите по нашите артерии, за да може народите ни да живеят по-добре. И в Сърбия, и в България хората искат по-високи доходи, и ги искат винаги от правителствата, а това става като докараме пари”. Това становище вероятно най-точно отразява политиката, която неведнъж ни е жертвала в името на най-различни цели. Най-напред за спасението на България от окупация през 1920 г., добросъседските отношения със Сърбия, след това на интернационализма, на партньорството за мир, за членството в НАТО, в Европейския съюз, и този път – в името на магистралите. Без да омаловажавам значението на магистралите и на добрите българо-сръбски отношения, не искам съдбата на българското малцинство да се разглежда като малко камъче, което пречи на големите интереси в региона.
Източник: http://www.youtube.com/watch?v=ka3QgAjhX7c
––––––––
* Абревиатурата ДСБ означава в случая Демократичен съюз на българите.
** Става дума за отец Йоан Занко Станойков и неговата борба да служи на майчин език в храма „Св. Иван Рилски” в с. Паралово, Босилеградско.Бел.ред.: Въвеждащото каре и подчертаните пасажи в текста са направени от М. Христова.
- Празненство посветено 3-ти и 8-ми март на в-к България
Фоторепортаж от празненството може да намерите на следния адрес – линк.
- Най силното земетресение в Япония за последните повече от 100 години
Североизточното крайбрежие на Япония беше ударено от земетресение с магнитуд 8,9 – най-мощното в страната от 140 години.
Има много загинали, десетки са ранени и изчезнали.
Трусът предизвика огромни океански вълни, които нанесоха големи щети по крайбрежните райони.
По информация на българското посолство в Токио към момента няма данни за пострадали български граждани
В страната живеят постоянно около 600 българи. Външното ни министерство поддържа постоянен контакт с посолството чрез осигурена сателитна връзка.Епицентърът на земетресението, последвано от вторични трусове, бил на 10 км дълбочина под дъното на Тихия океан, на 125 км от източното крайбрежие.
Първият трус станал в 14.46 часа местно време (07:46 в София).
Огромни райони на град Сендай в префектура Мияги са разрушени и залети от десетметрово цунами, последвано от втора вълна.
Напълно е залято международното летище. Разрушено е пристанището. Водата е погълнала цял жилищен квартал.
Оператор на телевизия Ен Ейч Кей заснел от хеликоптер как гигантската вълна разрушавала постройки, отнасяла лодки и корабчета.
В един момент вълната, влачеща части от стени и покриви на къщи, връхлетяла и разрушила голям участък от магистралата заедно с намиращите се там автомобили.
Земетресението в Япония е съкратило денонощието на Земята с 1,6 микрокесунди и е изместило оста на планетата ни с 15 сантиметра, което е два пъти повече от миналогодишния чилийски трус, съобщи Ричард Грос, специалист от Лабораторията за реактивно движение към НАСА. В интервю за руската агенция РИА „Новости“ специалистът, който е правил аналогични оценки и за земетресението в Чили, отбеляза, че според теоретичните му разчети японското земетресение е „разтърсило“ планетата ни по-силно от чилийското. „По моите изчисления продължителността на деня трябва да се съкрати с 1, 6 микросекунди. При труса в Чили съкращението според мен бе с 1,2 микросекунди“, посочи ученият. Микросекундата е милионна част от секундата. Той добави още, че т.нар. собствена ос на Земята (figure axis или оста, около която планетата ни е балансирана по масата си) би трябвало да се измести с 15 сантиметра към 139-я градус източна дължина, което е два пъти повече от чилийския катаклизъм. Тогава оста се измести по посока към 112 градус източна дължина. Петъчното бедствие в Япония бе с магнитуд 8,9 степен по Рихтер. Епицентърът му се намираше на 373 км североизточно от Токио, а огнището бе на дълбочина 24 километра. /БГНЕС/
- Европейски ден в памет на жертвите от тероризма
За 6-и път Европа отбелязва 11 март като Ден в памет на жертвите на тероризма. Днешният ден е обявен за Европейски ден в памет на жертвите от тероризма по предложение на депутатите от Европейския парламент от 2005.
На тази дата през 2004 г. терористи предизвикаха мощни взривове в четири влака недалеч от централната мадридска гара „Аточа“. Между 7,37 и 7,42 ч. местно време избухват 10 мощни експлозии в 4 влака в испанската столица. Загиват 191 души, близо 2000 са ранени. Отговорността за атентатите е поета от бригадите „Абу Хафс ал Масри“ – член на терористичната мрежа на „Ал Кайда“. Петдесет чужденци от 16 държави са сред жертвите, в т.ч. и четирима българи.Това беше най-смъртоносният терористичен атентат в Европа след Локърби през 1988 година. На 2 април 2004 г. в апартамент край Мадрид полицията обкръжава седем заподозрени терористи. Те се самовзривяват. Датата за атентата не е случайна – свързана е с други предишни терористични актове, като атаките на 11 септември 2001 г. в Ню Йорк и нападението срещу синагогата в Джерба на 11 април 2002 г.
Текстове от хилядите възпоменателни бележки, оставени тук след атентата, са изписани по купола на Паметника от кристал Срещу гара Аточа в Мадрид през 2007 бе построен стъклен монумент, в памет на жертвите на терористичния акт, Той представлява 11-метров стъклен цилиндър е с прозрачна вътрешност, в която са поставени съболезнователните послания, оставени от испанци и чужденци на гара Аточа след терористичния акт.
Днес е и Ден на ракетните войски и артилерията на Българската армия. Определен е за професионален празник със заповед на министъра на отбраната от 7 май 1992 г. Свързан е с участието на българската артилерия в решителната атака за превземането на Одринската крепост през Балканската война (1912-1913). . На 11 март 1913 г. в 13 ч. генерал Никола Иванов заповядва артилерийски обстрел на отбранителни укрепления пред Одрин и само два дни по-късно непревзимаемата Одринска крепост – връх на немския инженерен гений пада под напора на Българската армия.За първи път празникът се чества през 1993 г. по повод годишнината от щурма и превземането на Одринската крепост.
- Православен календар: Св. Софроний ВрачанскиПравославната църква днес 11 март почита паметта и на Св. Софроний Премъдри, патриарх Иерусалимски († 638) и Св. Софроний Врачански, епископ († 1813) – просветител и апостол, мъченик за вяра и род.
Житие и страдания грешнаго Софрония
„Аз, грешний в человецех, родих ся на село Котел от отца Владислава, а от матери Мария и положили первое имя мое Стойко“.Свети Софроний Врачански (известен и със светското си име поп Стойко Владиславов, по-късно Врачански епископ) е български народен будител, духовник и пръв последовател на делото на Св. Паисий Хилендарски. В началото на 19 век той е приеман от руското и румънското правителство за основен представител на българската общност. Св. Софроний Врачански е роден на 11 март 1739 година в Котел, в семейството на заможен търговец на добитък. Оженва се за Ганка Хаджиатанасова, с която има четири деца: Цонко, Владислав, Мария и Ганка. Сам описал живота си в книгата „Житие и страдания грешнаго Софрония“. Работи като учител и книжовник в Котел. Съдбовна се оказва срещата му със Св. Паисий Хилендарски през 1765 г. в Котел. Отец Паисий му показва „История славянобългарская“, от която той прави първия препис, известен като Софрониев препис. Св. Софроний Врачански е пътувал до Света гора през 1770-1775.През 1792 г. напуска Котел. Служи в енорията в Карнобат. Отива в с. Арбанаси в манастир през 1794, а на 17 септември същата година е ръкоположен за епископ във Враца под името Софроний. Там развива обществена дейност и по някои сведения става инициатор за изпращане на политическа делегация в Москва от името на врачанските граждани. Поддържа връзки с гръцките фанариотски среди. Посещава и манастира „Седемте престола“ в Стара планина, който е във Врачанска епархия. Все по-трудни стават епископските му задължения. След случилите се размирици във Враца (с участието на войските на видинския паша Осман Пазвантоглу — 1797) напуска града и се скита из Северозападна България. За три години се задържа във Видин — този период е важен за изясняване на целите му като писател. Преследван, отива в Румъния. С дара на предвиждане, в 1812 година издал позив до сънародниците си да посрещнат руските войски радушно, защото чрез тяхното оръжие България може да се освободи от „турското варварско мъчителство“. Починал в Румъния през 1813 година.Името му се свързва с една от най-драматичните страници в българската история, когато към края на петвековното турско робство над нашите земи се разгаря искрата на Възраждането /XVIII-XIX век/.Заради голямата роля на Врачанския Епископ за възраждането на българската нация, Българската православна църква с писмен акт на патриарх Кирил през 1964 г. го канонизира за светец на 31 декември 1964 г.През 1792 г. напуска Котел. Служи в енорията в Карнобат. Отива в с. Арбанаси в манастир през 1794, а на 17 септември същата година е ръкоположен за епископ във Враца под името Софроний. Там развива обществена дейност и по някои сведения става инициатор за изпращане на политическа делегация в Москва от името на врачанските граждани. Поддържа връзки с гръцките фанариотски среди. Посещава и манастира „Седемте престола“ в Стара планина, който е във Врачанска епархия. Все по-трудни стават епископските му задължения. След случилите се размирици във Враца (с участието на войските на видинския паша Осман Пазвантоглу — 1797) напуска града и се скита из Северозападна България. За три години се задържа във Видин — този период е важен за изясняване на целите му като писател. Преследван, отива в Румъния. С дара на предвиждане, в 1812 година издал позив до сънародниците си да посрещнат руските войски радушно, защото чрез тяхното оръжие България може да се освободи от „турското варварско мъчителство“. Починал в Румъния през 1813 година.Името му се свързва с една от най-драматичните страници в българската история, когато към края на петвековното турско робство над нашите земи се разгаря искрата на Възраждането /XVIII-XIX век/.Заради голямата роля на Врачанския Епископ за възраждането на българската нация, Българската православна църква с писмен акт на патриарх Кирил през 1964 г. го канонизира за светец на 31 декември 1964 г.Освен на „Житие и срадания грешнаго Софрония„, св. Софроний Врачански е автор на сборник с неделни и празнични проповеди, издаден в Римник (Румъния) през 1806 г. под заглавието „Кириакодромион сиреч Неделник„.
Той съдържа тълкувателни проповеди върху неделните и празничните литургийни евангелски четива. Тълкуванията са правени по съответните проповеди на архиепископ Никифор Теотокис – образован грък на служба в Руската православна църква, който озаглавил труда си Кириакодромион.
„Кириакодромион“ е известен и с името на автора си – Софроние. Той е първата новобългарска печатна книга. Запазено негово издание се съхранява днес в Народната библиотека „Свв. Кирил и Методий“ в София. Въпреки че съществуват и по-ранни печатни книги, изследвачите почти единодушно определят „Кириакодромион, сиреч Неделник“ на Софроний Врачански като първа новобългарска печатна книга. Традицията на подобно назоваване е твърде стара и се свързва с трудовете иа Ю. Венелин, В. Григорович, Ал. Теодоров-Балан, Б. Пенев и т. н. Самият Софроний смята своя Неделник за първата българска печатна книга. Наскоро тя се появи като една от първите седем български книги, намерили място в Световната дигитална библиотека.Пише и друг сборник — „Неделное евангелское толкование“ (1805, Регионален исторически музей, Шумен).Наред с книжовните си способности, превърнали го в един от създателите на съвременният български език и литература, Софроний притежава и художествена дарба. Той се проявява като калиграф и художник при създаване на своите ръкописи. Известното му изображение в епископски одежди се счита за автопортрет. „Житие и страдания грешнаго Софрония“ и „Възвание към българския народ“ превръщат Софроний в най-видния представител на българската литература от началото на 19 век.Етнографския-възрожденски комплекс „Софроний Врачански“ във Враца се състои от 5 сгради, в които са се разгърнали последните експозиции на историческия музей.Той обхваща територия от обхваща 5,5 дка, върху която са разположени три възрожденски къщи в характерния за този район архитектурен стил.
- Илинойс премахна смъртното наказание
Илинойс стана 16-тият щат в САЩ, който премахна смъртното наказание, след десетилетие на дебати за справедливото прилагане на смъртното наказание в една съдебна система. През 1999 г. Илинойс помогна за започване на национален дебат, след като група студенти от от Северозападния университет успяха да докажат, че затворник със смъртна присъда всъщност е невинен. Губернатор Джордж Райън наложи мораториум върху смъртното наказание през 2000 г., след като четири смъртни присъди бяха оправдани. Оттогава 15 души в Илинойс са били осъдени, на смърт, но нито една от присъдите не е била изпълнена. В Илинойс са извършени 12 екзекуции от 1976 г. насам. /АФП /
- Български филми в Чикаго
ДВА БЪЛГАРСКИ ФИЛМА СА ПРЕДСТАВЕНИ НА ЧЕТИРИНАДЕСЕТИЯ ФИЛМОВ ФЕСТИВАЛ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ В ЧИКАГО
От 4-ти до 31-ви март в Чикаго се провежда 14-ят eжегоден Филмов фестивал на Европейския съюз (14th Annual European Union Film Festival). Утвърдил се като най-големият фестивал в Северна Америка за европейско кино, тазгодишното издание представя 64 филма от 24 държави. Домакин на събитието е Gene Siskel Film Center, който се намира на 164 N. State St., Чикаго.
Програмата на фестивала предвижда в продължение на 4 седмици да бъдат показани 64 игрални филма от 24 страни в двата кинотеатъра на Джийн Сискел сентър в Чикаго.
Със съдействието на Генералното консулство на България в Чикаго през 2007 г. бяха установени контакти между организаторите на фестивала и „Национален филмов център Te са цитирани на страницата на фестивала като оказали съдействие:
http://www.siskelfilmcenter.org/euff2011
For their generous assistance in obtaining films for the European Union Film Festival, the Gene Siskel Film Center thanks:
Bulgaria: Valentin Donchev, Lila Georgieva, Bulgarian Consulate General, Chicago; Mila Petkova, Bulgarian National Film Center; Christian Nochev, Andy Film; Anri Koulev, Svetlana Ganeva, Koulev Film Production.
Във фестивалната програма вземат участие и два български филма: Лов на дребни хищници (Hunting Down Small Predators) и Zaches.
Тази вечер 9 март /сряда/ от 8:30 р.м. беше втората прожекция на българския филм ‘’Лов на дребни хищници’’, а първата беше на 5 март /събота/ от 7 р.м.
Предстоят прожекциите на втория български филм “Zaches”
20 март /неделя/ от 7:15 р.м.
24 март /четвъртък/ от 7:45 р.м.
Повече информация за филмовия фестивал можете да получите на телефони 312-846-2800 или 312-846-2600, както и на уебсайта www.siskelfilmcenter.org.“Лов на дребни хищници” е първата изцяло цифрова българска кинопродукция, която излиза на екран. Филмът е заснет с дигитална кинокамера Silicon Imaging – същата, с която е сниман “Беднякът-милионер” на Дани Бойл, получил 8 награди “Оскар” през 2009 г. За първи път в българското кино се въвеждат такива технически иновации, споделиха от екипа. Част от постпродукцията е извършена в най-престижните европейски студиа Technicolor и Nordisk Film, а мастерирането на цифровия носител за кината – изцяло в България.
Филмът разказва за Михаил (Владимир Георгиев) с прякор Лимката, който е влюбен безнадеждно, но има проблем с комуникацията с връстниците си. Той се запознава с група тийнейджъри и четиримата наивно решават да изкарат лесни пари. Младежите не подозират, че един непознат с тъмно минало и проблемно настояще ще преобърне живота им.
Режисьор и продуцент на филма е Цветодар Марков. Той е завършил НАТФИЗ “Кръстьо Сарафов” в специалностите Актьорско майсторство и Кино и телевизионна режисура. “HDSP: Лов на дребни хищници” е дебютният му пълнометражен филм като продуцент и режисьор.
Оператор на “HDSP: Лов на дребни хищници” е Антон Бакарски. Сред постиженията му са “Открадната светлина” (“Svetlana’s Journey”), с награди за най-добър късометражен филм от 9th Hollywood Film Festival и от International HD Festival в Лос Анжелос през 2005 г., Специален диплом на журито на Филмов Фестивал SUNDANCE за късометражния филм “Омлет” през 2009 г. и много други. “HDSP: Лов на дребни хищници” е първият български пълнометражен филм, който Антон Бакарски снима.
Сценарият на “HDSP: Лов на дребни хищници” е дело на Христиан Ночев, сценарист и режисьор на филми и телевизионни предавания (“Граница”, “Коледата е възможна”, “Ку-Ку”, “Каналето”, “Хъшове”, “Шоуто на Слави” и др.)
Актьорите в “Лов на дребни хищници”: Мариан Вълев (Синатра), Силвия Петкова (Хани), Владимир Георгиев (Лимката), Яна Титова (Бети), Бойко Кръстанов (Спейса), Христо Шопов (Чакъра), Стефан Мавродиев (Кондов), Гергана Кофарджиева (Госпожата) и др.
Музиката във филма е на група “Остава” от албума “Rock’n’Roll Song Designer” и авторски композиции на Валерия Попова и Силвия Гълъбова.Zaches (“Цахес”) е български игрален филм (романтична комедия) от 2010 година на режисьора Анри Кулев, по сценарий на Христо Ганев. Оператор е Светлана Ганева. Музиката във филма е композирана от Стефан Димитров.
Романтична комедия, вдъхновена от приказната атмосфера на Хофмановите фантазии. Насред голям съвременен град, затрупана отвсякъде с бетон и стъкло, като по чудо е оцеляла малка антикварна книжарничка. Собственикът и неколцината посетители, верни приятели, удивително напомнят някои Хофманови герои. Действието се пренася от наши дни в миналото и обратно, гмуркайки се в паралелните светове на реалното и вълшебното.
В ролите: Стоян Алексиев, Захари Бахаров, Касиел Ноа Ашер , Виолета Марковска, Емил Котев, Ивайло Христов, Пламен Димитров, Христо Мутафчиев, Любомир Петкашеф, Мариян Бозуков, Мая Новоселска, Явор Бахаров, Малин Кръстев.
Филмът от 133 минути е заснет само за 6 седмици, но авторите имат материал и за телевизионен сериал. Снимките са предимно около Белоградчик, в София и Видин.
Явор и Захари Бахарови в „Цахес” GENE SISKEL FILM CENTER OPENS 14TH ANNUAL EUROPEAN UNION FILM FESTIVAL
By Karen Durham
Friday, March 4, the 14th Annual European Union Film Festival opened with a sold-out screening of the Hungarian movie Bibliothèque Pascal, Hungary’s dark and fanciful designated Academy Award contender. Appearing in person at the screening were the Honorable Karoly Dan, Consul General of Hungary in New York, Kaarina Koskenalusta, Honorary Consul of Hungary in Chicago, director Szabolcs Hajdu, star Orsolya Török-Illyés, and from the Gene Siskel Film Center, Executive Director Jean de St. Aubin, Director of Programming Barbara Scharres, and Associate Director of Programming Marty Rubin. In keeping with festival tradition, the nation currently holding the presidency of the EU hosts Opening Night. Approximately 200 people attended the screening.The European Union Film Festival is the largest showcase in North America for the cinema of European Union (EU) nations. This year’s festival is the GSFC’s largest with 64 films representing 24 EU nations, highlighted by new films from major directors including Michael Winterbottom (The Trip), Catherine Breillat (The Sleeping Beauty), Tony Gatlif (Korkoro), Álex de la Iglesia (The Last Circus), Nicholas Philibert (Nénette), Manoel de Oliveira (The Strange Case of Angelica), Christi Puiu (Aurora), Pedro Costa (Change Nothing), Pantelis Voulgaris (With Heart and Soul), and Jan Hrebejk (Kawasaki’s Rose).
Also scheduled to appear are director Cary Fukunaga and star Mia Wasikowska of the United Kingdom’s Jane Eyre (March 6); Goethe scholar and University of Illinois-Chicago Professor of Germanic Studies Astrida Orle Tantillo with Germany’s Young Goethe in Love (March 11); director Tomas Donela of Lithuania’s Farewell (March 12 and 17); and actress/supermodel Liya Kebede of the United Kingdom’s Desert Flower (March 13).
The festival includes nine films that were selected to represent their nations in this year’s competition for Best Foreign Language Film Oscar. In addition to Bibliothèque Pascal from Hungary, screened will be Academy Award contenders from Austria (La pivellina), Belgium (Illegal), the Czech Republic (Kawasaki’s Rose), Estonia (The Temptation of St. Tony), Italy (The First Beautiful Thing), Portugal (To Die Like a Man), Slovakia (The Border), and Slovenia (9:06).
Countries represented this year are Austria, Belgium, Bulgaria, Czech Republic, Denmark, Estonia, Finland, France, Germany, Greece, Hungary, Ireland, Italy, Lithuania, Luxembourg, Netherlands, Poland, Portugal, Romania, Slovakia, Slovenia, Spain, Sweden, and United Kingdom.
The festival will close on Thursday, March 31, with Michael Winterbottom’s hilarious road comedy from the United Kingdom, The Trip, followed by a closing night reception hosted by Whole Foods Market.
To learn more about the European Union Film Festival, please visit www.siskelfilmcenter.org/euff2011.
All screenings and events are at the Gene Siskel Film Center of the School of the Art Institute of Chicago, located at 164 N. State St.
Tickets to each screening are $10/general admission. Other ticket prices are $7/student and $5/Film Center members. All tickets may be purchased at the Film Center Box Office. Both general admission and Film Center member tickets are available through Ticketmaster, 800-982-2787, www.ticketmaster.com, and all Ticketmaster outlets. The Film Center and its box office are open 5 to 8:30 pm, Monday through Friday; 2 to 8:30 pm Saturday; or 2 to 5:30 pm Sunday.
European Union Film Festival passes are available–$50 buys six movies for the price of five, plus one free small popcorn with each film, an $83 value for $50, available in-person only at the Film Center box office. Turn in the pass at the end of the festival for a $5 discount on a Gene Siskel Film Center membership.
A Film Center membership is a year-round ticket to great movies for only $5 per screening! Memberships are $50 (Individual) and $80 (Dual). For more information, call 312-846-2600 or visit www.siskelfilmcenter.org/content/membership.
Discounted parking is available for $14 for nine hours at the InterPark SELF-PARK at 20 E. Randolph St. A rebate ticket can be obtained from the Film Center Box Office.
For more information about the Film Center, call 312-846-2800 (24-hour movie hotline) or 312-846-2600 (general information, 9:00 am-5:00 p.m., Monday-Friday), or visit www.siskelfilmcenter.org.
The Gene Siskel Film Center of the School of the Art Institute of Chicago celebrates 39 years of presenting cutting edge programs, independent and international cinema, premieres, retrospectives, and classic films. Internationally recognized for its original film programming, the Film Center is a vibrant cultural destination in Chicago that attracts a diverse and creative annual audience of over 81,000.
A leader in educating artists and designers for 144 years, the School of the Art Institute of Chicago offers undergraduate and graduate programs to nearly 2,800 students from around the world. In addition to the time-honored study of painting, sculpture, printmaking, and design, SAIC’s studio programs embrace film and new media, electronic and sound arts, and creative writing. To complement its studio programs, SAIC offers academic degrees in disciplines from art history to arts administration, visual and critical studies to historic preservation. Located in the heart of Chicago, the School promotes contemporary discourse about art and design through venues such as the Gene Siskel Film Center, Video Data Bank, Betty Rymer Gallery, Gallery 2, the Division of Continuing Studies, and in conjunction with the Poetry Center.
###
Karen Durham
Associate Director of Public Relations and Marketing
Gene Siskel Film Center
of the School of the Art Institute of Chicago
164 N. State St.
Chicago, IL 60601312-846-2074 (direct)
312-332-5859 (fax)
312-846-2600 (main number)
312-846-2800 (movie hotline)[email protected]
www.siskelfilmcenter.org
Media contact: Karen Durham / [email protected] / 312-846-2074 - Днес отбелязваме Деня на Холокоста в България
На днешната дата Отбелязваме Деня на Холокоста в България. С решение на Министерски съвет от 13 февруари 2003 г. 10 март е обявен за „Ден на Холокоста и на пострадалите от престъпления срещу човечеството“. На този ден през 1943 г. пловдивският митрополит Кирил, по-късно български патриарх, и софийският екзарх Стефан предотвратяват депортирането към нацистките концлагери на стотици евреи от Пловдив.
Историята
Близо девет хиляди души от „стара България“ са събрани в Пловдив, но те не биват натоварени на влаковете за Полша поради официална отмяна на заповедта за депортация в последния момент. В тези събития се намесва митрополит Кирил (бъдещия Патриарх Български). Той влиза в еврейския лагер в Пловдив и заявява, че ще тръгне с депортираните, ако те не бъдат освободени. Междувременно в страната се надига вълна от народно негодувание срещу решението на правителството. Основно значение за отмяната на първия и най-организиран опит за депортация на евреите от „стара България“ изиграва бързото и решително действие на група от 42 депутати начело с подпредседателя на Народното събрание Димитър Пешев, които се обявяват срещу случващото се, като чрез подписка в Народното събрание правят действията публично известни, показват фактическата им нелегитимнност и с това бламират антисемитските действия на прохитлеристкото правителство. Самото правителство спира депортирането и го отлага за по-късно (март). Лекарският съюз, Съюзът на писателите и спортно дружество „Славия“ също се противопоставят. Българската православна църква реагира особено последователно, като окуражава морално както евреите, така и множеството българи, несъгласни с политиката на правителството за разделение на нацията с мотива, че гоненията на евреите са удар по самата България. Особено активен е софийския митрополит Стефан, оглавяващ Светия Синод по това време. Намесват се и множество отделни личности. Плановете за депортиране на евреите от България са спрени на два пъти — през март и май 1943 г., след което не се подновяват, тъй като правителството се е провалило в тези свои намерения. На Цар Борис са предложени „План А“ (депортиране) и „План Б“ (изселване от София и използване на евреи в трудови лагери в България), като той се спира на втория. Последиците от разселването на евреите, както и напредъка на разгрома на Вермахта през следващите месеци правят депортирането практически неосъществимо.
Протестите създават възможност цар Борис III да отмени депортацията на евреите от „стара България“. Има предположения, че протестите са поощрявани и от задкулисни комбинации на самия цар. Известно е че той, който подписва антиеврейското законодателство през 1940-41 г., по-късно и особено по време на последните си разговори с Хитлер (август 1943 г.) фактически се противопоставя на депортирането на евреите от „стара България“. За благоразположението на управляващите кръгове към евреите говори и фактът, че нелегално през Румъния и България за Хайфа, Палестина, преминават много румънски, полски, чешки, унгарски и литовски евреи. Антиеврейското законодателство в България е отменено официално по-късно — от правителството на Константин Муравиев . По английска инициатива правителството в София преговаря с швейцарския посланик за изселване в Палестина на 4000 деца и 400 възрастни евреи.По повод Деня на Холокоста – 10 март, председателят на парламента Цецка Цачева и народни представители ще присъстват на поклонение пред паметната плоча до Народното събрание за 68-та годишнина от спасяването на българските евреи. Инициатори на отбелязването на годишнината са Организацията на евреите в България „Шалом“ и софийската регионална организация на евреите.
За благоразположението на управляващите кръгове към евреите говори и фактът, че нелегално през Румъния и България за Хайфа, Палестина, преминават много румънски, полски, чешки, унгарски и литовски евреи.Антиеврейското законодателство в България е отменено официално по-късно — от правителството на Константин Муравиев . По английска инициатива правителството в София преговаря с швейцарския посланик за изселване в Палестина на 4000 деца и 400 възрастни евреи - България се оказа с най-високата смъртност в ЕСБългария е с най-висока смъртност в Европейския съюз. Данните са от Националния статистически институт и „Евростат“, като проучването обхваща периода от 2004 до 2009 г.Смъртността у нас през този период е от 14 до 15 на 1000 души, при средната стойност за ЕС – 9,7 на 1000, като най-ниска е в Кипър и в Ирландия.Най-засегнати от високата смъртност у нас са селата, където коефициентът на общата смъртност е 20,1 на 1000, а в градовете е 11,9 на хиляда.Съществен проблем у нас е детската смъртност, при която се наблюдава тенденция към увеличаване. През 2004 г. е била 11,6 на 1000, а през 2009 г. спада на 9 на хиляда. От страните в ЕС най-висока е детската смъртност единствено в Румъния.През последните години у нас нараства и броят на ражданията на непълнолетни (между 10-14 години) и малолетни (15-19 г.) майки. През 2004 г. непълнолетни момичета са родили 344 деца, а през 2009 г. – 464.По показател „деца раждат деца“ ни задминава единствено Румъния, но тя има над 25 милиона жители, а попоследни данни у нас населението е около 7 300 000. В другите държави от ЕС подобни раждани са под 100 за година.Друга негативна тенденция в страната са високият брой аборти сред непълнолетни и малолетни. През 2007-2008 г. абортите сред малолетните са 150-200, а при непълнолетните – над 3000 годишно.Според социолозите липсват и програми за насърчаване на раждаемостта у нас и подпомагането на млади семейства. В Румъния примерно младите семейства могат при много изгодни условия да закупят първо жилище с кредит от държавата.В Швеция, при първо жилище младите семейства се възползват от лихва в размер на 1%.От „Барометър България“ обобщават, че са необходими дългосрочни законодателни мерки за преодоляване на негативните последствия от демографската картина у нас.Най-високите нива на раждаемост са регистрирани в Ирландия – 16,8 на хиляда, Великобритания – 12,8‰, и Франция – 12,7‰.Най-ниската раждаемост е в Германия – 7,9‰, Австрия – 9,1‰, Португалия – 9,4‰, и Италия – 9,5 на всеки хиляда.Паралелно с това през 2009 г. са били регистрирани 4,8 млн. смъртни случаи в ЕС с ниво на смъртността 9,7 смъртни случаи на 1000 жители, стабилно ниво в сравнение с предишната година.Положителният ръст на миграциите също е изиграл важна роля за увеличаване на населението на ЕС.През 2009 г. малко над 60% от увеличаването на населението в ЕС е резултат от миграция, подчертава Евростат в комюнике.
България е с най-висока смъртност в Европейския съюз. Данните са от Националния статистически институт и „Евростат“, като проучването обхваща периода от 2004 до 2009 г.
Смъртността у нас през този период е от 14 до 15 на 1000 души, при средната стойност за ЕС – 9,7 на 1000, като най-ниска е в Кипър и в Ирландия.
Най-засегнати от високата смъртност у нас са селата, където коефициентът на общата смъртност е 20,1 на 1000, а в градовете е 11,9 на хиляда.
Съществен проблем у нас е детската смъртност, при която се наблюдава тенденция към увеличаване. През 2004 г. е била 11,6 на 1000, а през 2009 г. спада на 9 на хиляда. От страните в ЕС най-висока е детската смъртност единствено в Румъния.
През последните години у нас нараства и броят на ражданията на непълнолетни (между 10-14 години) и малолетни (15-19 г.) майки. През 2004 г. непълнолетни момичета са родили 344 деца, а през 2009 г. – 464. По показател „деца раждат деца“ ни задминава единствено Румъния, но тя има над 25 милиона жители, а по последни данни у нас населението е около 7 300 000. В другите държави от ЕС подобни раждани са под 100 за година.
Друга негативна тенденция в страната са високият брой аборти сред непълнолетни и малолетни. През 2007-2008 г. абортите сред малолетните са 150-200, а при непълнолетните – над 3000 годишно.
Според социолозите липсват и програми за насърчаване на раждаемостта у нас и подпомагането на млади семейства. В Румъния примерно младите семейства могат при много изгодни условия да закупят първо жилище с кредит от държавата. В Швеция, при първо жилище младите семейства се възползват от лихва в размер на 1%.
От „Барометър България“ обобщават, че са необходими дългосрочни законодателни мерки за преодоляване на негативните последствия от демографската картина у нас.
Oсвен това в България, както и в Латвия, е регистриран най-голям спад в отрицателния естествен прираст на населението в страните членки на ЕС – 3,6 на хиляда.
Според данните на „Евростат“, населението на ЕС в началото на 2010 г. е било 501,1 млн. жители, за разлика от 499,7 млн. година по-рано.
Общо 5,4 млн. деца са били родени в ЕС през 2009 г. при ниво на раждаемост 10,7 раждания на 1000 жители. Това е малък спад в сравнение с 10,9‰ през 2008 г
Най-високите нива на раждаемост са регистрирани в Ирландия – 16,8 на хиляда, Великобритания – 12,8‰, и Франция – 12,7‰.
Най-ниската раждаемост е в Германия – 7,9‰, Австрия – 9,1‰, Португалия – 9,4‰, и Италия – 9,5 на всеки хиляда.
Паралелно с това през 2009 г. са били регистрирани 4,8 млн. смъртни случаи в ЕС с ниво на смъртността 9,7 смъртни случаи на 1000 жители, стабилно ниво в сравнение с предишната година.
Положителният ръст на миграциите също е изиграл важна роля за увеличаване на населението на ЕС. През 2009 г. малко над 60% от увеличаването на населението в ЕС е резултат от миграция, подчертава Евростат в комюнике.
Европейският съюз (съкратено ЕС, Евросъюз) е политически и икономически съюз между 27 европейски държави. ЕС се простира на площ от 4 325 675 км² и има над 490 милиона граждани. Ако Европейският съюз беше държава, то той би бил седмата по територия (след Русия, Канада, Китай, Бразилия, САЩ и Австралия) и третата по население (след Китай и Индия) страна в света. Сред основните задачи на Европейския съюз е осигуряването на вътрешен пазар, който обхваща пространство без вътрешни граници, в което е осигурено свободното движение на лица, стоки, услуги и капитали. В световен икономически план със своето население от 500 милиона души през 2008 г. ЕС е създал приблизително 30% от номиналния световен брутен продукт. - Екогласност: Протест пред министерството на околната среда и водите
Протест: За Рила, Пирин, Родопите, Ком и Калиакра
Не на корупцията в МОСВ !
София, ул. „Гладстон” – до площад „Славейков”, петък, 11.03.2011 г. 9.00 ч. – 17.00 ч.
Нашите искания :
Искаме Рила Буфер – в Натура 2000 с Трещеник, Искровете, Паничище и Боровец
Не на заграбването на Рила за ски –курорти и мини-ВЕЦ-ове
Пирин – без нови писти
Разширяване на защитената зона за птиците на Калиакра
Перелик – без ресторанти и паркинги на Кирил Асенов
„Главболгарстрой“ да спре проекта за бетониране на връх Ком
Уволнение на Михаил Михайлов – директорът на националнат служба за защита на природата, който работи за интересите на Христо Ковачки, Антоан Николов, Милен Велчев, Симеон и Златко Баретата, а не за българската природа
Оставка на министър Нона Караджова и заместник – министър Евдокия Манева,
които не спряха корупцията в МОСВБойко Борисов да престане да лобира за Първа инвестиционна банка
на Цеко Минев, който съсипва ПиринАко не престане – да си ходи в Банкя …
Елате на протеста за да защитим Рила, Пирин, Родопите, Ком и Калиакра !
Организатори: Национално движение „Екогласност”, 0887 525 032
Алианс за национален парк Рила, 0878 797 240
Български център за зелена икномика, 0878 201 863 - Свети Четиридесет Мъченици (Младенци)- 9 март
Празникът е известен още с имената Свето четирси, Сто четиресе
Именници: Младен, Младенka
Светата православна църква определя този ден като празник на четиридесетте войника от арменския полк в гр. Севастия, които след жестоки мъчения загиват за своята вяра по време на преследванията на християните от имп. Ликиний ( IV в.).
Според старата християнска житиейна традиция светите 40 мъченици са били римски войни, които тайно изповядвали християнството. Техния полк е бил разположен в малоазиатския град Севастия. След като биват разкрити са подложени на жестоки мъчения. Загиват 40 войни. Това става през 320г.от н.е. Няколко години преди официалното признаване на християнството и края на гоненията на ранните християни. Православната църква по-късно ги канонизира.
В българските религиозни вярвания – представата за 40-те светци войни се трансформира в младенци. Така сред старите българи празника е известен като младенци. Народното поверие гласи, че на този празник идват щъркелите. Самите щъркели са почитани от българите. Те са свързани с децата. И днес много хора помнят как техните баби са им казвали, че щъркелът ги е донесъл. Смята се, че къща или двор където гнезди семейство щъркели е запазено от магии. Техните яйца също имат магическа сила.
На свети 40 се изпълняват редица религиозни ритуали и обреди. Те са изпълнявани преди всичко от деца. В обредните песни се отправят различни молби към щъркелите. Като например следната молба:
„ … Щърко ле, щърко ле!
Щръкни кола под кола,
Да береме камъне,
Да правиме мостове,
Да ни идат гостове!… ”
( Димитър Маринов „ Народна вяра ”, стр.150 )
Старите българи са вярвали, че тези деца, които извършели тези ритуали, когато пораснат няма ги сполетят болести свързани с кръста.
Отново според народната традиция децата трябва да се отъркалят в тревата. Това обаче трябва да стане преди изгрев слънце. Това се прави за здраве. Въобще на този ден е на почит здравето на децата, тъй като те са най-уязвими от болести.
На този ден се приготвят специални обредни питки наречени младенци. Този обреден хляб се намазвал с мед и така се раздавал по подобие на питките, които се раздават за здраве на Св. Харалмпи. Това се прави с цел да се умилостиви баба Шарка. Както в миналото, така и днес много от децата са боледували или боледуват от дребна и едра шарка. Едрата шарка някога е нанасяла големи вреди на хората, които са я преболедували. Често пъти хората са умирали от тази болест. Но ако случайно човек е оцелявал, то той е бивал обезобразен от нея. Затова хората в миналото са се отнасяли със страхопочитание към нея.
Празника на Свети 40 мъченици е свързан и с представата на българите за настъпващата пролет. Народната вяра гласи, че на този ден Господ забива 40 или 140 нагорещени шиша в земята. Той удря с тях земята за да се затопли. Тогава хората са смятали, че слънцето вече се обръща към лято.
С този ден е свързано народното вярване, че слънцето се обръща към лято и времето се затопля. Тогава излизат всички буболечки, змии, гущери от дупките си. Особено място сред обичаите на празника заема обредното гонене на змии и гущери. Предпазващо значение имат всички действия в този обред палят огън, прескачат го, удрят по железни предмети и наричат: Бягайте, зъми и гущери, на 40 разкрача. На този ден не трябва да се провлича конец, за да не се въдят дълги змии и не се споменава името на влечугите. Който убие змия, трябва да постави главата и в босилек, за да стане лековит.В Западна България и в Плевенско се приготвят по 40 обредни хляба-младенци, които се раздават за предпазване от шарка. На други места раздават 40 на брой питки или кравайчета за здраве. Обредна трапеза: пълнени чушки с боб, сарми с ориз или булгур, обредни хлябове. Обикновено от всяко ястие се приготвят по 40 бройки.
В западните части на страната денят се тачи и за здраве на воловете. Има поверие, че волът е опасан с 40 пояса, в които е неговата сила. На този ден той ги сваля и затова не бива да се впряга. На празника достигналите брачна възраст момичета излизат извън село преди да изгрее слънцето. В Северозападна България те палят огън и в обредно мълчание посрещат настъпването на деня. По посоката на първия пропял петел гадаят къде ще бъдат най-добрите посеви през годината.
В Хасковско момите, които ще лазаруват, с песни обикалят полето, след което отиват при воденица. Стопанката ги посреща с пита със сребърна пара в нея. Тя разчупва питата и на която мома се падне парата, тя ще бъде водачка на лазарките. Обичаят завършва с хоро на реката, където идват и ергените.
Празникът на Светите 40 мъченици от Севастия е навлязъл дълбоко в бита на българите. Той е бил особено почитан през Средновековието. За това говорят множеството домашни и чужди извори.
Българският цар Иван Асен ІІ ( 1218-1241г. ) построил в столицата си Търново храм в тяхна чест по случай победата над епирския деспот Теодор Комнин при с. Клокотница. Битката станала в деня на св. 40 мъченици – 9 март 1230 г. Победителят цар Иван Асен ІІ бил тържествено посрещнат от търновските граждани в с. Мерданя. В чест на тая среща край селото е бил построен манастир “Свети четиридесет мъченици”, който и сега съществува. Иван Асеновата колона се намира в нея. Освен това с тази църква е свързана една от старите легенди. Тя гласи, че в нощта на 8 срещу 9.ІІІ. се появяват духовете на владетелите и владетелките на Второто българско царство, които са погребани там. Дори това да не е вярно, тя е една от многото легенди, които са крепили българите през вековете на турското робство. Интересен е фактът, че поради превръщането й в джамия църквата е запазена и до днес. В храма се пазят Омуртаговата, Асеновата и Крумовата колона, които разказват за великите дела на царете ни. Тук се намират и гробовете на царете Калоян, Иван Асен, Михаил Шишман, Свети Сава Сръбски и на цариците Анна Мария и Ирина. Тленните останки на Калоян са тържествено препогребани в църквата на 19 април 2007 година, 800 години след неговата смърт.
- Поробването на българския народ от АЕЦ „Белене“
Автор: Огнян Минчев
Промъкналите се в печата спорадични протести срещу цените на горивата през последните дни най-после отварят тесен прозорец за осъзнаване на цялостната ситуация в българския енергиен сектор – днес и в обозримо бъдеще. Обстоятелството, че бензинът в България е по-скъп от този във Виена и значително по-скъп от този в Германия, а дизелът е по-скъп дори и от бензина, ни води към единственото разумно обяснение за цените на българския енергиен пазар – монопола.
Тогава, когато говорим за бензин и нафта – това е монополът на „Лукойл”, руската международна компания, която притежава рафинерията в Бургас и упражнява всякакъв тип влияния, за да избегне значим алтернативен внос на горива в България откъдето и да е, освен от Русия. Така стопроцентовата зависимост на България от Русия чрез „Лукойл” прави възможно непрекъснатото поддържане на монополно високи цени, особено в периоди на растящи цени на нефта на световните пазари. Когато пък международните цени падат, у нас има известно разсейване на монополиста за привеждане към съответстващото на международния пазар намаление.
Енергийното монополизиране в полза на Русия – цялостна стратегия
Същото е положениетo и с цените на природния газ. Тръбата е една – от Русия – и всеки опит за изграждането на каква да е алтернативна тръбичка се разбива в желязната отбрана на щедро подкупените от монополиста български чиновници на всички нива. В Европа и света се случва какво ли не – рязко падат цените на спотовите пазари, разцвет преживяват технологиите за пренос на втечнен газ по море и по суша, САЩ нарастващо задоволяват огромните си потребности чрез развитието на добива на шистов газ, Унгария и Румъния се свързаха с европейската газоразпространителна мрежа. България живее в свой си свят – света на едната единствена тръба, по която тече – когато тече (януари 2009 г.), газ на монополиста „Газпром“. Но в Москва и това им се видя малко: купиха си български слуга (на английски – minister), който през 2006 г. скъса относително изгодния договор за доставка на газ, валиден до 2011 г., и подписа нов договор за зависимост на България от руския монополист за три десетилетия напред.
Няколко български политици жертваха кариерата си, за да не допуснат подаряването на българската газова инфраструктура от тръбопроводи на Русия през 1990-те години. Кабинетът на Жан Виденов бе сътворил множество икономически проблеми, но едва ли щеше да падне от власт, ако не бе личното твърдо упорство на самия премиер да не допусне “да мине номерът” на „Газпром” с „Мултигруп” и „Топенерджи” за изземване на тръбопроводната мрежа – българска национална собственост. Вторият опит на „Газпром” последва при кабинета на ОДС през 1997-98 г. и бе отново неуспешен. Тогава в ход бяха пуснати заобиколни стратегии. Основната цел – лишаване на България от икономическия и стратегически ресурс на нейното географско положение като транзитираща страна – изглежда ще бъде постигната чрез включването ни в един от мегапроектите на руския монополист „Газпром” – проекта за газопровода „Южен поток“.
„Братската“ подялба на собствеността – 50:50 между България и Русия върху „Южен поток“ на българска територия открива пряка възможност за контрол върху решенията за руската страна чрез едно просто и изпитано средство – умерени рушвети в полза на български държавни чиновници. От своя страна „Южен поток“ ще обезсмисли в значителна степен досега съществуващата инфраструктура, която отчасти ще бъде интегрирана в новия проект, отчасти – полу- или напълно изоставена поради периферното й значение за транзитирането на газ през региона.
Монополизирането на българската енергетика в полза на Русия е цялостна стратегия, чието значение включва, но надхвърля практичната задача българските “братушки” да плащат монополно високи цени за енергия на Москва докато са живи. Енергийната стратегия на Москва има ясно изразени геополитически цели, които по отношение на България са много по-концентрирани отколкото спрямо целия регион на Централна и Източна Европа. Тази стратегия се илюстрира най-добре от това, което се нарича “проект за АЕЦ „Белене“.
Нека започнем с това, че на този „проект“ в продължение на години му липсват най-основни параметри, характерни за всяко бизнес начинание. Не съществува инвестиционен проект. Не съществува яснота за цената на проекта. Няма очертан потенциален пазар за енергията, която новата АЕЦ ще произвежда, освен общите приказки за това, че потребностите в региона щели да растат. За това, колко ще струва произвежданата енергия се знае само това, че щяла да е евтина защото е ядрена – а не вятърна, например.
Най-много се лъже за АЕЦ „Белене“
Бисмарк е казал, че най-много се лъже след лов и преди избори. Не е вярно – най-много се лъже за АЕЦ „Белене“. Никой никога не е видял истински документ с обвързващи руската страна параметри на този т. н. проект. Руските енергийни фактори и подконтролната им българска енергийна олигархия лъжат спокойно и наедро, убедени, че пословичното в наивитета си българско обществено мнение никога няма да открие разлика с истината. Поне дотогава, докато АЕЦ „Белене“ не яхне обикновения българин за десетилетия напред.
Помните ли „Кремиковци“? Съветски военно – временен завод за производство на каква и да е стомана, натресен на българите като част от селяндурско-грандоманската стратегия за индустриализция на България на всяка цена. Българите започнаха да изплащат „Кремиковци“ с увеличението на цените за потребление от 1 януари 1966 г. и продължиха да изплащат десетилетия напред. На българския пазар десетилетия наред имаше хроничен дефицит на домати, плодове, месо и всичко останало, в изобилие произвеждано в земеделска България. Всичко отиваше на безценица в Съветския съюз за изплащане на борчове от типа на „Кремиковци“.
На фона на АЕЦ „Белене“ обаче „Кремиковци“ ще ни се види като невинен джобен разход. Защото всички основни решения за дългосрочните финансови измерения на проекта се вземат и ще се вземат от руската страна.
Борбата на премиера Борисов да редуцира цената на „Белене“ до разумните 5 млрд. евро за реакторите (без инфраструктурата) среща железен отказ и железен натиск от Москва. Включително с йезуитското уверение, че България вече е платила всичко от нейния дял и оттук нататък няма да плаща нищо. Само ще гледа как се строи централата, как реалните й руски собственици я експлоатират 20 години и след това с хляб и сол я поднасят на българите да си я доексплоатират още 40.
Истината е по-проста и смазваща. АЕЦ „Белене“ се строи под руски контрол с руски пари и ще бъде де факто руска собственост. Цената на тока, произвеждан от нея, ще се определя в Москва, не в София, не и от пазара на електроенергия в България – защото такъв пазар просто няма да има. Така както Русия ни продава бензин, дизел и газ на високи цени поради монопола, който притежават „Лукойл“ и „Газпром“ в България, така също ще ни продава скъп ток поради монопола, който ще притежава в българската електроенергийна система чрез АЕЦ „Белене“.
Някой може да възрази – нали имаме и други производства на ток? Да, но ще бъдем принудени скоро да затворим АЕЦ „Козлудуй“. Европейските екологични квоти ще направят производството на ток от въглища нерентабилно, а вятърните и слънчевите паркове навсякъде по света си остават вятър и мъгла. Русия ще притежава контрола върху най-големия по обем и по принцип най-евтин ток – от ядрена енергия, чрез АЕЦ „Белене”.
Е, няма да бъде чак толкова евтин. Колко ви е евтин бензинът и газът? Регионалните и европейските пазари няма да купуват скъпия руски ток от Белене. Кой ще го купува тогава? Ние, българите ще го купуваме – вече са ни задължили да го купуваме, в продължение на десетилетия. Огромното за днешните и утрешни български мащаби производство на руския гигант АЕЦ „Белене” ще изтласка в ъгъла другите производства и ще установи функционален монопол върху електроенергийната ни система за много десетилетия напред.
Скъпо ще бъде, братя българи, много скъпо! Ще задлъжнява здраво пършивата българска държавичка на руските си благодетели и на българските им мекерета. Българските предприемачи, българските производства – доколкото ги има – ще задлъжняват яко и ще губят конкурентноспособност на европейския и световен пазар, така както днес губят и фалират тези производства, които ползват газ в технологичния си процес.
Толкова ще задлъжняваме, че мечтаните 20 години, след които ще придобием „Белене” за българска собственост ще отидат далеч в бъдещето – ще станат 30, 40, може би повече. Междувременно светът може да преживее няколко революции в енергетиката – ние няма да преживеем нищо друго освен хитроумния руски хомот, който безсрамни и продажни български политически чиновници от вчера и днес нахлузват на врата ни.
Руските реактори, предвидени за „Белене“, са вече морално остарели. Хайде да не бъдем наивници – проверете в Интернет кой през последните 20 години е купувал руски реактор и защо? Китай води политика на стратегически баланс в ядрената си енергетика и затова купува реактори от всички производители в света. Купи и два руски … и си взе беля на главата… Четете, четете – “то сляпото окато прави”! Дори Турция сключва договор за строителство на руски реактори – но не като тези от „Белене“, а от последно поколение – само като стратегическа сделка за допълнителни бонуси в транзитиране на въглеводороди от Русия и Централна Азия. И преговорите между турската и руската страна са изключително напрегнати и ожесточени.
Ние не просто купуваме морално амортизирани руски реактори – ние си купуваме дългосрочен монопол на Русия върху българската енергийна система за целия 21 век. С монополно високи цени, с доброволен отказ от енергиен пазар и развитие на икономиката чрез енергоспестяване. Купуваме си икономическо робство за четири поколения напред. Хич недейте гледа колко струва бензинът във Виена. След няколко години ще започнете все по-отчаяно да гледате колко струва токът във Виена и в цяла Европа в сравнение със сметката за вашето потребление в ръцете ви.
Стратегически инструмент за геополитически контрол
Разбира се, един икономически монопол никога няма само икономически измерения – той е стратегически инструмент за геополитически контрол. Именно затова нормалните европейски народи не сключват сделки подобни на „Белене“ – защото свободата им е скъпа. Не и на отровения от великодържавна пропаганда отчаян среден българин: на него му е виновна демокрацията, виновни са му всички и всичко, които “му се бъркат” и заради които този българин спря да получава “евтин бензин” от “Съюза”. Големи по български мащаби пари се плащат, за да оцелява тази надлудничава визия за България и света в главите на много наши сънародници, докато общественото мнение грижливо се запознава с поредната милиционерска история за подслушване и подливане на вода между локалните политически пигмеи.
Тоталният енергиен монопол на Русия върху България на практика се равнява на нов политически контрол на Москва върху нас. Този монопол превръща европейското ни членство във формалност и фикция, защото не оставя финансови и институционални ресурси в ръцете на българското общество и държава да се реформират по европейски образец. Енергийният монопол на Русия се осъществява чрез съюза на руската великодържавна олигархия с пост-комунистическата олигария на България, която контролира цялостно икономиката на страната и на енергетиката в частност.
В услуга на руско-българската милиционерска олигархия
Руската великодържавна олигархия е паразитна мимикрия на съветската кагебистка номеклатура. Тя живее – както съветските си предци – чрез немилостиво изтощаване на природните богатства на огромната страна, без да е в състояние да реинвестира огромните си печалби поне отчасти в модернизиране и цивилизоване на Русия.
Нейната по-малка сестра – българската пост-комунистическа олигархия – живее за сметка на системно ограбване на българския народ чрез източване на изпосталялата му държава. Българският милиционерски „бизнес“ няма нищо общо с пазара – той паразитира върху рекет срещу собствената си държава и народ. АЕЦ „Белене“ е точният пример за това. Криминалната олигархия в българската енергетика вече придоби огромни рушвети, за да стартира проекта. Оттук нататък ще паразитира като слугинско псе върху остатъците на великодържавния пир на гърба на българския народ и българската държава чрез АЕЦ „Белене“.
Допреди две седмици имаше надежда, че настоящето българско правителство ще успее да изпълни поне определена програма минимум за рационализиране на проекта „Белене“ и за частична защита на българския национален интерес от бедствието, надвиснало над страната ни.
Програмата максимум – отказ от проекта в защита на националния интерес – не беше много вероятно да се изпълни още от самото начало на управлението на ГЕРБ. Последните изказвания на премиера Борисов в Народното събрание покосиха и най-крехката надежда, че България може да бъде опазена поне от най-тежките последствия на „Белене“. Нещата отиват към подписване на окончателния договор с „Атомстройекспорт“. Това е резултат на огромен, нечовешки натиск върху Борисов и неговото управление. Флашките, шашките и шантажите са само видимият връх на този натиск, чиято цел е да превърне поредното българско правителство в покорен слуга на руско-българската милиционерска олигархия.
Как ще постъпи Борисов? Най-вероятно ще остави на някой от НЕК или в краен случай на Трайчо да подпише този договор, който за пореден път ще сложи формално край на независимата българска държава – не че съдържателно досега е била независима.
Избирайки между унизително обругаване и отстраняване от власт и запазване на формални позиции начело на управлението Борисов по човешки ще поредпочете второто. Просто защото той не можа да се научи, че срещу наглия руски натиск, срещу бруталния криминален рекет на българската олигархия, срещу любезното безразличие на европейските му партньори, един български премиер все пак има народ, има гражданска общност, към която може да се обърне, на която може да се опре, да я призове към защита на държавата и на националния интерес.
„Лордовете анонсират, слугите разиграват“
Никой от българските политици и държавници не се сеща за потенциалната сила на тази гражданска общност. Жан Виденов посърна, предаден от собствената си партия и си отиде в мълчалив ступор към обществото. Костов се затвори и млъкна, повлечен от злорадата вълна „800 дни“: обиди се на народа, но не се сети да призове гражданите към активна отговорност. Сега и Борисов ще повтори основната им грешка. Ще си отиде, или ще остане в слугинска роля на сцената, но няма да излезе да каже публично истината и да призове обикновените граждани за подкрепа.
„Лордовете анонсират, слугите разиграват“, гласи високомерна поговорка сред играчите на бридж. Един държавник може да избира – дали да бъде слуга на собствените си съграждани или на мафията.
Но ако Борисов сложи подпис върху позора „Белене“ – свой или на някой от чиновниците надолу, то той трябва да знае следното: след 20 или 50 години никой няма да си спомня, че Симеон Сакскобургготски е размразил проекта „Белене“. Нито, че министърът Овчаров го е натресъл на българските данъкоплатци. Нито, че президентът Гоце го е пришил като пореден ловен трофей към своя въображаем „Голям шлем“… Не – историята ще запише, че Бойко Борисов го е подписал. Поради липса на доблест да защити тези, които гласуваха за него и му повериха държавата, за да защити националния интерес. При всякакви обстоятелства.
P.S. След 10 години може да се окаже, че България има нужда от нов ядрен реактор – за да замени съществуващите в АЕЦ „Козлодуй“ и да компенсира нарастващата цена на тока от топлоцентралите. Тогава най-естественото решение ще бъде построяването на един или дори два реактора в инфраструктурата на АЕЦ „Козлодуй“. Дотогава бурно развиващата се понястоящем ядрена технология ще произведе едно четвърто поколение реактори, чиято ефективност и сигурност ще съответства на развитието на една европейска страна като България. И със сигурност ще ни струва по-малко. Доста по-малко от опита да ни се пробута скапан руски „Москвич“ на цената на „Мерцедес 600“ за АЕЦ „Белене“.
Източник: http://www.mediapool.bg
- Заместник министър в две правителства посредник при получаване на откуп за краден автомобил?
Феим Чаушев е бил задържан тази вечер в София като посредник при получаване на откуп за краден автомобил, съобщи министърът на вътрешните работи Цветан Цветанов, цитиран от агенция „Фокус“. Чаушев беше заместник-министър на външните работи в правителството на тройната коалиция.
„Късно тази вечер, при извършване на полицейска операция за предотвратяване на предаване на откуп за краден автомобил, в София бе задържан бившият заместник-министър на външните работи Феим Чаушев“, каза Цветанов за „Фокус“.
„Откупът е бил поискан за джип БМВ Х6 с турска регистрация. Колата била открадната на 19 февруари от паркинг на столичен хотел. Автомобилът е бил без застраховка. Приблизителната му стойност е около сто хиляди евро“, добави Цветанов. „При разрешаването на случая са използвани СРС-та“, каза той.
Турският гражданин, който е собственик на автомобила е потърсил помощ от полицията. Според разказа му – той се свързал с Феим Чаушев, който му обещал, че ще опита да направи нещо, за да намерят автомобила. Според потърпевшия, след няколко дни Феим Чаушев му заявил, че това може да стане, но ако се плати откуп на крадците 25 000 евро.
Тази вечер около 20.00 часа е задържан и 37-годишният Ивайло Г. при получаване на откуп за крадения автомобил в размер на 23 000 евро. Потърпевшият заявил, че толкова е сумата, която е успял да събере.
Около час и половина по-късно за среща със задържания е пристигнал бившият заместник-министър Чаушев, който, според задържания Ивайло Г., е обявил, че идва “ за да си оправят нещата“.
Феим Чаушев е задържан на ул. „Персенк“ в ж.к. „Лозенец“ и е отведен в СДВР за разпит. Работата по случая продължава.
„Много неща съм видял, но никога не съм очаквал, че висш служител на държавната администрация и бивш заместник-министър в две министерства, ще бъде разкрит и задържан в схема за получаване на откуп за краден автомобил“, коментира Цветанов пред „Фокус“.
–––––––––––
Феим Чаушев е роден на 1 март 1944 година в село Рибино, Крумовградско. Освен заместник-външен министър, е бил заместник-министър на младежта и спорта.
През март 2008 г. Феим Чаушев подаде оставка като заместник на Ивайло Калфин след като стана публично известно, че използва официално две имена – в качеството си на държавен служител се подписва като Феим Чаушев, а с името Петър участва във фирми, сред които и „Дюни“ АД. Решението по скандала се проточи, тъй като Чаушев беше на двуседмична обиколка в Африка.
Като основен мотив за оставката си Феим Чаушев посочва „масивната клеветническа кампания“ срещу него, която целяла дискредитирането му в професионално и лично отношение. Той посочва, че е взел решението си, за да запази авторитета на Външно министерство и имиджа на правителството и за да сложи край на психологическия тормоз върху себе си и близките си.
Чаушев тогава твърди, че рожденото му име – Феим Юсеинов Чаушев, е сменено на Петър Юриев Чаушев по време на т.нар. „Възродителен процес“. Той посочва, че е правил опит по съдебен и административен път да си върне името и уточнява, че в момента адвокатите му са предприели всички мерки за повторното стартиране на процедурата по казуса.
Почти по същото време излезе и псевдонимът му от досието като сътрудник на бившата Държавна сигурност – Бисер. Според информацията, бил е вербуван в родното си село и трябвало да информира за изселническите настроения сред сънародниците си.
Като заместник-министър на външните работи Феим Чаушев се занимаваше отблизо с казуса около българските медицински сестри, осъдени на смърт в Либия.
Източник: Дневник