Авторски
- Олимпийските игри във Ванкувър бяха открити
В 04:00 часа българско време във Ванкувър започна тържествената церемония по откриването на ХХI-та зимна Олимпиада.
Стартът на церемонията даде главозамайващия скок на канадски сноубордист през един от петте олимпийски кръга.
Беше изпълнена мелодията на „Огън на върха“ на композитора Дейвид Пиърс, състояща се от мотиви от английския и канадския химн.
Осем офицери от канадската кралска конна полиция внесоха на закрития стадион „Бритиш Кълъмбия Плейс“ знамето на страната-домакин на игрите.
Участниците в Олимпиадата и 60-те хиляди зрители приветстваха бурно вождовете на четирите индиански племена, на чиято територия са построени спортните обекти.
Коренните жители изпълниха национален танц около четири 20-метрови тотемни фигури от лед, които се издигнаха по средата на стадиона пред очите на зрителите.
16-годишната изгряваща звезда на канадския джаз, потомка на емигранти от Полша, Ники Ленофски изпълни канадския химн. След това започна парада на националните отбори на страните-участнички, които по традицията излизаха по азбучен ред.
Първи бяха естествено гърците, които имат тази чест като основатели на олимпийското движение.
Националният флаг на България бе развят от Александра Жекова. Родената през 1987 година сноубордистка е най-голямата ни надежда за медал.
България в крайна сметка ще участва на Олимпиадата с 19 състезателя, след като сноубордистът Иван Ранчев получи „зелена светлина“ да участва на Олимпийските игри във Ванкувър.
Страната ни е оставила своя белег в историята на най-авторитетната зимна надпревара. Биатлонистката Екатерина Дафовска грабна изненадващо златото в Нагано през февруари 1998 година в дисциплината 15 километра индивидуално. До този момент България имаше само бронзово отличие, спечелено от Иван Лебанов на провелите се в Лейк Плесид Зимни Олимпийски игри през 1980 година.
Грузинските спортисти излязоха на стадиона с черни ленти в знак на траур заради нелепата гибел в навечерието на откриването на игрите на 21-годишния състезател по шейна Нодар Кумариташвили. Целият стадион почете паметта на спортиста.
След приключването на парада на националните отбори на сцената излязоха Браян Адамс и Нели Фортадо, последвани от празничната програма с участие на артисти.
Президентът на Международния олимпийски комитет /МОК/ Жак Рох благодари в своето приветствие на страната-домакин на игрите за гостоприемството.
„Ние отново сме в Канада, за трети път в историята на Олимпийските игри. След Монреал и Калгари дойде реда на западното крайбрежие на Канада да приеме Олимпийските игри. Благодаря на Канада за предаността към олимпийските идеи, на властите на страната и провинция Британска Колумбия, на четирите коренни народа, на приятелите в Олимпийския комитет на Ванкувър, които 7 години се готвеха за това, на хилядите доброволци и техния ентусиазъм“, каза Рох.
„Днес Олимпийските игри са повече от спортно състезание, те събират заедно представителите на 82 страни. Нашият свят се нуждае от мир, братство, търпимост. Нека Олимпиадата през 2010 година премине в духа на олимпийските ценности.
Придайте на тези игри чувството за вълшебство, което ние всички очакваме. Вие служите за пример на младите хора от цял свят. Няма място за безотговорност, кажете „не“ на допинга и безчестието“, допълни президентът на МОК.
След изказването беше изпълнен олимпийския химн, след което спортистите положиха клетва. От името на спортистите клетвата даде канадската хокеистка Хейли Уикенхайзер, която от името на всички участници в игрите обеща да се състезава честно. От името на съдиите клетвата положи Мишел Веро.
Генерал-губернаторът на Канада Мишел Жан от Хаити даде и официалния старт на дните на олимпийските игри точно в 6:30 българско време.
Дългоочакваният момент с внасянето на огъня на стадиона се забави, тъй като церемонията продължи 30 минути повече от плануваното. Рик Хенсен внесе огъня и го предаде на Катриона Люмен Дюмен. Тя запали факлата, носена от Стив Ненсъл, който от своя страна предаде щафетата на Ненси Грийн. Тя стигна до последния факлоносец Уейн Грецки. Тъкмо в този миг сцената започна да се разтваря и се сформира гигантски жертвеник, който пламна, а секунди след това традиционните фойерверки огряха небето.
2500 спортисти, сред които големите звезди Линдзи Вон, Яромир Ягър, Евгени Плюшченко и Оле Ейнар Бьорндален, ще са господарите на ефира в цял свят през следващите 17 дни на Олимпиадата. Игрите се завръщат в Северна Америка точно осем години след Олимпиадата в Солт Лейк Сити.
Ще бъдат излъчени новите олимпийски шампиони в 15 спорта. Своите нови крале чакат дисциплините биатлон, бобслей, бързо пързаляне с кънки, кърлинг, северна комбинация, скелетон, ски алпийски дисциплини, ски бягане, ски свободен стил, ски скокове, сноуборд, спортни шейни, фигурно пързаляне, хокей на лед и шорттрек. В зимните центрове Сайпръс и Уистлър представители на рекордните 82 държави ще се борят за разпределението на 86 комплекта медали.
Очаква се церемонията по откриване на Олимпиадата да бъде наблюдавано от 3 милиарда зрители. Канадското правителство очаква зимната Олимпиада да струва 730 милиона долара, а приходите от нея да бъдат 3,8 милиарда долара. Преди финансовата криза прогнозираните приходи бяха 9,5 милиарда долара.
http://sportni.bg
- СРЕЩА В ЧИКАГО
СРЕЩА В ЧИКАГО МЕЖДУ ГЕНЕРАЛНОТО КОНСУЛСТВО НА РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ И БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКАТА АСОЦИАЦИЯ
На една работна среща сред зима в чикагското Генерално консулство на Република България се срещнаха Българо-Американската Асоциация /ВАА/ и домакините. БАА беше представена от членове на Борда на директорите, а нашата държавна институция – от генералния консул Валентин Дончев и консул Лила Георгиева.
Изненадата на деня беше един малък отряд специалисти, които монтират модерната техника за новите български паспорти с био метрични данни, лични карти, шофьорски книжки и пр. Единственият, но съществен дефект на тази скъпа уредба е, че не може да издава и американски паспорти.
Беше разменена актуална и интересна информация, която вероятно ще бъде ценна за новия екип на Генералното консулство. Но и 9-годишната вече Асоциация в Чикаго, узна много интересни неща.
Изглежда досега не са били осъществявани достатъчно ефективни срещи с представители на американската администрация в Чикаго, от които да научим, че в града има специална институция, чиито професионални адвокати, финансисти, полицейски служители, медицински експерти, социални служби, експерти по малкия и среден бизнес и пр. дават безплатни консултации и правят също такива семинари, оказват и конкретна помощ на етнически организации и техните членове.
Но господин Валентин Дончев беше си направил вече труда в малкото време, откакто е при нас, да научи някои неща, сред тях и вече споменатата възможност, и да ни ги предостави. БАА с положителност ще ги използува през тази година.Основателят на Българо-Американската Асоциация Динко Динев спомена, че още от 2002 година се говори за създаването на подходящ и достоен за името си Български културен център, който да не е комерсиално място, а да приюти българската реч и култура, нашето духовно наследство и да подпомогне запазването и развитието им на американска земя. Такъв Център или Дом трябва да е собственост на българската чикагска общност, като българската държава би било добре да е съсобственик – гарант за сигурното бъдеще на институцията.
Разбира се време е да се избере дали да се тръгне към строителство или купуване на сграда, което е трудно да се направи при пълното отсъствие на какъвто и да е основен капитал или да се започне с малък клуб за срещи и консултации. След като стане ясно какви са възможностите и желанията на българите в Чикаго, какви музикални, театрални или естрадни състави, какви спортни организации, художествени ателиета, литературни групи и пр. може да се обединят в просторите на Културен дом – да се тръгне практически към осъществяването му.Проф. Чаракчиев представи съвременната визия на БАА по този въпрос, която бе посрещната с внимание от домакините на срещата.
– Със създаването на Българо-Американски център за културно наследство /БАЦКН/ – каза той, – понятието “Български дом в Чикаго” придоби нов смисъл – програмен и физически.
По принцип трябва да се различават три функционални обекта, често наричани с едно и също име – “Български дом в Чикаго”.
Първият БДЧ (който винаги е съществувал), се състои от всички български имигранти в Чикаго и техния градивен живот по американските стандарти. В него участваме всички ние – осъзнато или неосъзнато. Живота в него е труден за целенасочена организираност и се живее по американските стандарти – независимо. Първият БДЧ ще наречем условно с работно име “Чикаго – българският дом”
Вторият БДЧ се изгражда от т. н. “Обществено ангажирани институции” – организациите с идеална цел, училищата, медиите, културните центрове и други. Централно място всред тях заема Българо-Американски център за културно наследство, тъй като неговата програма удовлетворява българите с трето ниво на потребности по Маслоу – “Потребност от общуване”. БАЦКН работи по целенасочена и управляема програма и е на път да създаде “Концепция, стратегия и технология на културния живот на българите в Чикаго”. Вторият БДЧ ще наречем условно с работно име “Български дом в Чикаго – програма”. Този Български дом ще се изгражда от знаещи и можещи ангажирани българи.
Третия БДЧ е физически дом – сграда, в която общуват българите в Чикаго. Тя е желаната цел на много наши сънародници. Изграждането на този БДЧ изисква ангажирането на три институции: България, САЩ и българската общност в Чикаго. Проектирането и изграждането на този БДЧ трябва да се осъществи само от компетентни професионалисти и лицензирани специалисти, по законите на САЩ и Чикаго. Всички аматьорски инициативи могат да повлияят негативно на изграждането му и да създадат недоверие още в зародиша на заветната ни идея. Третият БДЧ ще наречем условно с работно име “Български дом в Чикаго – проект”.
В Чикаго са предвидени три срещи между “Ангажирани институции и личности” във връзка с “Българския дом в Чикаго – програма и проект”.
На срещата стана и дума, че в България отдавна се говори за Закон, свързан с българите зад граница. Но и при неговото създаване и сега, когато вероятно ще бъде отново „раздвижен”, никой не се и досеща да разговаря именно с тези, за чието добро или лошо се прави този закон. Не само това, но и на нашите опити за контакти по този повод от България не се проявява интерес и не се отговаря.
По-нататък беше коментиран въпросът за сътрудничество на Българо-Американската Асоциация с Генералното консулство на Република България в Чикаго, за реализиране Алманах (Сборник), посветен на създаването и изграждането на българска общност в чужбина.
Алманахът ще се състои от очерци, репортажи, статии, интервюта, исторически и генеалогически прегледи, социологически материали, статистика и илюстративен материал под работното заглавие „Строителите на Българското Чикаго”
Периодът обхваща времето от средата на 19 век, когато в Чикаго пристигат първите българи с „турски тескерета” за паспорт, до първото десетилетие на 21 век включително – около 160 години.Процесът на събирането на литературни материали може да бъде придружен и с набирането на експонати за Музей на българската емиграция – нещо, което го имат почти всички други значими общности в Чикаго.
Българските медии в Чикаго ще поддържат интереса към делото като публикуват постоянно някои от готовите вече материали и призовават сънародниците ни към лично участие с огласяване на спомени и предоставяне на експонати.
Предлага се през март 2010 г. ще бъде съставен екипът, който ще работи по проекта.
Целта на Алманаха е да се изтъкнат най-високите и значими достижения и най-ярките личности в историята на българската имиграция в Чикаго и САЩ, като на базата на личните им съдби се очертае живота на емигрантската ни общност от миналите столетия до днес.По мнение на двете страни срещата е била изключително полезна и е като сред първите примери как добрите контакти между различните институции в българската общност в САЩ могат да създадат по-добри условия за работа и живот в Новия свят.
По материали от срещата
БАА10 февруари 2010
BAA6GKRB - Другари Първанов и Овчаров, защо виетнамската АЕЦ е 5 пъти по-евтина от българската?
Някогашният съветски официоз вестник “Правда” съобщава в броя си от 10 февруари, че руската държавна корпорация „Росатом” е извършила “атомен” пробив във Виетнам. В конкуренцията на компании от Япония и Франция руската фирма е спечелила търга за строителство на първата ядрена централа в страната. Тя ще се състои от два 1000-мегаватови блока – точно като българската АЕЦ “Белене”. Сега идва най-интересното: руснаците са спечелили търга с цена от 2,7 милиарда долара, което по курса на деня, впрочем най-висок от 8 месеца насам, прави точно 2 милиарда евро.Егати.
Българската АЕЦ “Белене”, за която във вторник премиерът Бойко Борисов каза, че не може да бъде построена по сегашния проект, струва 5 пъти по-скъпо.
Министърът на икономиката и енергетиката Трайчо Трайков неотдавна заяви, че проектът за “Белене” ще струва “около 10 милиарда евро”, а според други експерти ще е постижение, ако цената не надхвърли 6 милиарда евро.
Защо така, бе, другари?
Защо във Виетнам построяването на една атомна централа струва 2 милиарда евро, а в България същата централа излиза най-малко 6 милиарда?
Отговорът на този въпрос е относително лесен.
Макар централата да претърпя три “първи копки” при три български правителства (едното преди 1989 година), договорът за нейното изграждане от “Атомстройекспорт” беше подписан през януари 2008 година от кабинета на Сергей Станишев. Главен лобист на този договор беше и продължава да бъде президентът Първанов, доста му помагаше и “дважди министърът на икономиката и енергетиката” Румен Овчаров. Има и една сюрия други заинтересовани, които също се облизваха като котараци в кебапчийница.
Договорът с руснаците беше силово наложен, макар че имаше сериозни и масово подкрепени възражения както за самата целесъобразност на строителството, така и срещу избора на руска компания и технология. Беше употребена цялата сила на Българската социалистическа партия – президент, премиер и държавен апарат, за да има точно такъв договор и да го вземат точно руснаците.
Сега този договор се води секретен, но е близко до ума на какво се дължи това, че във Виетнам руснаците са готови да строят 5 пъти по-евтино.
Аз знам отговора.
Бойко Борисов също го знае.
По-добре ще е да го каже той.Автор: Георги Даскалов
Източник: ЕкипНюз - Алексей Петров е арестуван при операция „Октопод“, продължението на “Наглите”
Разбита е стройна и йерархична структура на организирана престъпна група, действала над десет години на територията на страната.
Операция „Октопод“ продължава. Десет са задържаните до момента лица в хода на операцията, обяви Калин Георгиев, главен секретар на МВР. Той каза, че имало нови задържани, но сред тях нямало лица с известни прякори.
Полицейска операция из нощните клубове на София прерасна впоследствие в по-мащабна операция под наименованието „Октопод“, по думите на вътрешния министър Цветан Цветанов. По БНР той оповести, че операцията е за съпричастност на лица към организирана престъпна група, занимаваща се с рекет, незаконно използване на лица за платени сексуални услуги, разпространение на наркотични вещества, незаконно придобиване на значителни финансови ресурси във връзка с дейността на „Кремиковци“ АД, в ущърб на българската икономика, търговия с влияние, пране на пари, укриване на доходи, неплащане на данъци, източване на ДДС от държавния бюджет. Изключително стройна и йерархична структура на организирана престъпна група, действала над десет години на територията на страната. Има задържани лица, като операцията продължавала по думите на Цветанов.
Специализираната полицейска операция е започнала около полунощ с проверки на 18 обекта – стриптийз барове и клубове. В тях са установени общо 130 стриптизьорки и жени, предлагащи сексуални услуги. Заведенията са проверявани за ползването на нелицензирани софтуерни програми, за режима на работа и охрана, за спазване на пожарните разпоредби. В хода на проверката са задържани 5-ма криминално проявени.
––––––––=––––––––
Цветан Цветанов, министър на вътрешните работи за операция „Октопод“ пред БНР
Водещ: Цветан Цветанов е на пряката ни телефонна линия. Добро утро, министър Цветанов, здравейте. Може ли да разширите повече информацията в общи линии от това, което открихме от задържаните имена, Дамбовците около „Кремиковци”, и вие сте го споменали, кои са другите лица и какви са другите лица и какво може в допълнение да кажете, понеже е много висок спектърът от стриптийзьорки и проституция до „Кремиковци”? За какво става въпрос точно?
Цветан Цветанов: Става въпрос за изключително добре организирана престъпна група на територията на страната, която през последните 10 години и над 10 години е успяла да създаде този октопод, за който говорим, днешната операция, с влияние, с измъкване, със събиране на дългове, точене на ДДС, пране на пари, търговия с влияние и всичко свързано в този спектър на Наказателния кодекс. Изключително добре йерархично изградено със съответните нива, изключително добре изградена схема на взаимодействие.
Водещ: Кой е на върха на тези нива, на пирамидата?
Цветан Цветанов: В момента не бих казал кой е на върха. Аз мога да кажа, че всички, които днес вървим като реализация от сутринта и от снощи, са хора, които са част от високите нива на тази йерархично изградена организирана престъпна група. Знаете, че са задържани вече в сутрешните часове така нар. братя Дамбовци, които в последните години вход и изход на „Кремиковци”, също така Трактора, също така нар. Марчело, който е един от …
Водещ: С какво се занимава този Трактор, едва ли е със земеделие? Нещо повече за него?
Цветан Цветанов: Всички се занимават с това, което беше изброено преди малко и са хора, осъществявали необходимото влияние, за да може тази организирана престъпна група да не бъде обезпокоявана през последните 10 години и страхът, който е влияел във всички хора, които са се допирали до тази организирана престъпна група е изключително порочна практика за нормалното функциониране на нормалните отношения между българските граждани и хора, занимаващи се с бизнес.
Водещ: Господин Цветанов, била ли е известна тази група досега на органите на реда, казвате 10 години се е занимавала с тази своя дейност, била ли е известна, ползвала ли е протекции, закрила?
Цветан Цветанов: Ползвала е, защото когато говорим за октопод, знаете, че пипалата на октопода проникват във всички нива на управлението на държавата, било то в изпълнителна, законодателна, съдебна и всичко свързано с влияние и страх от силовите структури, които са към тази организирана престъпна група. Тук е …
Водещ: Тоест ползвала ли е…да
Цветан Цветанов: Тук е молбата ми да се обърна, след като имаме възможност да дадем и повече информация по резултатите от реализацията на операцията „Октопод”, молбата ми е към всички граждани, които са претърпели унижение, претърпели са отношения, които са били с изключително така особени …
Водещ: Какво имате предвид? Явно нещо имате предвид, какво унижение, какви взаимоотношения, какво знаете, за което ви трябват свидетели?
Цветан Цветанов: Не, просто хората, които са имали допири точки с тази организирана престъпна група, те знаят много добре какво са преживели и какво биха могли да помогнат във връзка с разследването, което предстои.
Водещ: Ползвали ли са подкрепата и закрилата, аз от предишния ви отговор разбрах, ползвали ли са подкрепата на политици, на висши полицаи, на хора в изпълнителната власт?
Цветан Цветанов: В момента не бих искал повече да коментирам по темата, защото операцията все още продължава. Имаме хора, които са все още на адреси.
Водещ: Петима ли са до момента задържаните или станаха повече към този час?
Цветан Цветанов: Петимата са задържаните криминално проявени от снощната операция, която е свързана с клубовете, а от сутринта основните обекти, които бяха на операция „Октопод”, те са още осем човека и в момента са задържани четирима. Надявам се, че в рамките на деня ще бъдат задържани и останалите.––––––––=–––––––––-
Алексей Петров е бил задържан
Бившият служител на Държавната агенция „Национална сигурност“ (ДАНС) Алексей Петров е бил задържан при акция в София тази нощ, наречена „Октопод“, съобщи БТА като цитира източници, запознати с разследването.
Алексей Петров беше съветник на бившия директор на ДАНС Петко Сертов, имаше слава на „бивша барета“. Той е доктор на икономическите науки, преподава в Университета за национално и световно стопанство (УНСС), занимава се с издателска дейност.
Вицепремиерът и министър на вътрешните работи Цветан Цветанов съобщи, че операцията е „за локализиране и задържане на членовете на йерархично изградена организирана престъпна група, занимаваща се с изнудване, силово събиране на рекет, предлагане на платени сексуални услуги, незаконно придобиване на финансови средства от „Кремиковци“ АД, неплащане на ДДС, търговия с влияние, пране на пари и други престъпни дейности“.
Групата е функционирала повече от десет години.
В момента в София и околни села продължава операцията за задържане на основните лица от организираната престъпна група. До 8 ч. бяха арестувани десет души.
Задържани били и братя Дамбовци, свързвани с това, че са били „на вход и изход“ на „Кремиковци“, както и някой си „Трактора“. Под този прякор вероятно се крие самият Алексей Петров.
Антон Петров-Хамстера, който бе сред първите задържани при акция „Наглите“ в края на декември и после беше пуснат в края на януари, не е бил намерен на адреса, на който живее, и продължава издирването му.
Операция „Октопод“ била продължение на операция „Наглите 2″.
––––––––-=–––––––––––
Припомняме ви:
На 17 декември 2009 г. знакови фигури от престъпния контингент са задържани при полицейска операция с кодовото име „Наглите“. В хода на операцията са задържани 30 души при проведените две специализирани полицейски операции „Наглите” до края на декември. От тях общо 10 души бяха оставени за постоянно в ареста. Повечето от задържаните при първата акция са познати на полицията – осъждани са за тежки криминални престъпления, за грабежи, включително и за убийство. В хода на операцията беше установено, че членовете на групата са наемали къщи на територията на столицата и в околностите, които те използвали, за да укриват жертвите си. В една от тях беше открита шумоизолирана стая, където са били държани заложниците. В сградата престъпниците започнали да оборудват и втора стая, предназначена за същите цели. Освен столицата полицейската операцията „Наглите” обхвана територията на Областните дирекции на МВР-Велико Търново и Монтана.
Тарторите на групата са осъждани за тежки знакови грабежи на територията на страната и всички имат осъдителни присъди. Единият от задържаните, известен с прякора Културиста, е бил освободен и на облекчен режим.
При първата акция на МВР бяха задържани и оставени в ареста Антон Петров-Хамстера, Прокопи Прокопиев-Културиста, Ивайло Евтимов-Йожи, Любомир Симеонов-Гребеца и Данаил Димитров-Релето.
На 22 декември 2009 г., няколко дни след задържането им, единият от петимата – Любомир Симеонов-Гребеца, даде обяснения пред състав на Софийски градски съд по собствено желание в присъствието на останалите от задържаните в операцията „Наглите”. Пред журналисти той не даде отговор защо е пожелал да даде показания пред съда.
Софийски градски съд наложи най-тежката мярка за неотклонение „задържане под стража” и на петимата задържани при акцията „Наглите 2” – Кирил Кирилов, братята Радослав и Димитър Лебешковски, Павел Петков и Светлозар Славчев.
Според градския прокурор на София Николай Кокинов част от арестуваните при акцията „Наглите – 2” са преки извършители на някои от отвличанията. На задържаните са повдигнати персонални обвинения, тъй като не всички от тях са участвали заедно във всички случаи на отвличания. Едно от задържаните лица при операция „Наглите” е било охранител на виден бизнесмен и е подавало информация, че може да се направи отвличане с цел облагодетелстване. Охранителят е задържан и отвличането е предотвратено.
На 5 януари 2010 г. Софийският апелативен съд остави в ареста петима от групата за отвличания, задържани в рамките на операция „Наглите 2“.Това са: Димитър и Радослав Лебешковски, Кирил Кирилов, Павел Петков и Цветозар Славчев.
На 28 януари 2010 г. Софийският апелативен съд пусна от ареста един от членовета на бандата за отвличания „Наглите“ – Антон Петров-Хамстера, срещу парична гаранция от 20 000 лева.Материалът е сътавен от информации на Фокус, Вести, БНР, Фрогнюз
- ДС вербувала поне 44 учени от БАН
Парк, Бела, Химик, Лаци, Тополница, Филип, Омуртаг, Лазар – това са само част от псевдонимите на сътрудниците на Държавна сигурност (ДС) от Българската академия на науките (БАН). Техния списък с 44 имена обяви днес Комисията по досиетата. И дали защото става въпрос за хора на мисълта и интелекта, или по някакви други причини, агентурните имена на работещите в БАН са по-интересни от тези на обявените досега сътрудници на ДС. Тук можете да срещнете псевдоними с името на един от 12-те апостоли, на библейски герой, на български владетел, на географски понятия и точни науки.
Сред обявените 44 сътрудници на ДС от БАН преобладават директорите и заместник-директорите на институти към Академията. Преимуществено научните работници-агенти са били служители на Първо главно и по-малко – на страшния и тъмен 6-ти отдел на ДС. Сред оповестените агенти и сътрудници на ДС няма председатели на БАН.
Васил Проданов е обявен като агент на 6-то главно в качеството си на директор на Института за философски изследвания. Както и Велина Топалова като директор на Института по социология. Бившият директор на Националния природонаучен музей Петър Берон е бил сътрудник-осведомител на Шесто управление под името Бончев. Директорът на Института по история – проф. Георги Марков, е имал псевдонима Роман и е бил сътрудник на Първо главно управление на ДС (външното разузнаване).
Псевдонимът с футболно звучене Лаци носи заместник-директорът на Централната лаборатория по минералогия и кристалография Людмил Константинов, работил като секретен сътрудник на Първо главно. На същото управление е сътрудничил и агент Иван Хафезов с псевдоним Химика, член на УС на БАН. Директорът на Института по инженерна химия Венко Бешков е бил агент на Първо с името Хаджията.
Учените шпионирали западните технологии
Общо проверените лица са 348. Като процент означава, че 10 на сто от членовете на БАН са били свързани с тайните служби. В сравнение с другите обществени институции, проверени от Комисията по досиетата, този процент е от високите, обясни пред “Всеки ден” Валери Кацунов, който е член на Комисията. И като историк той даде своето обяснение за казуса. “БАН се е контролирала от партията. Някога БКП създаде тази Академия на науките по една проста причина – новата социалистическа България имаше нужда и от нова интелигенция. Тази нова интелигенция се създава с партийни решения, които се проверяват по партийна линия и Държавна сигурност върши тази работа. Това е простичък исторически процес от епохата на социализма”, каза той.
На въпрос дали трябва да се прави разлика между различните управления на ДС Кацунов каза: “Нещата са много точно формулирани в закона. Комисията се придържа към него. Няма какво да коментирам. Направили сме това, което пише в закона. Ние не си позволяваме да го тълкуваме и да казваме кой е добър и кой е лош.”
“Немалко от сътрудниците на ДС в БАН са работили в Първо главно управление, в което има Научно-техническо разузнаване. То се е занимавало най-вече с технически шпионаж на западни технологии,” обясни Екатерина Бончева от Комисията по досиетата пред “Фокус”. Задачата е била така да се избегне технологичното изоставане на социалистическите държави от Западна Европа и САЩ, като в явно изоставащата икономика се внедрят нови научни разработки. Информацията е трябвало да бъде набирана при пътувания в чужбина на конференции, на специализации, на различни форуми. Според нея прави впечатление, че повечето учени, обявени за сътрудници на ДС, са на високи позиции в момента и по-голяма част от тях се занимават с точни науки, по-малко са хуманитаристите.
БАН: Сътрудничеството с ДС е сложен морален казус
Председателят на БАН акад. Никола Съботинов заяви пред “Всеки ден”, че е притеснен от информацията, че 44 негови колеги от Академията са били служители на ДС. Предстои да направим анализ на тази информация и ще вземем някакви решения, допълни той. “Изненадва ме, че имената на някои наши служители са в този списък. Но какво да направим? Това е бил животът. Това е положението”, каза още акад. Съботинов.
“Самите служители трябва да решат как по-нататък да участват в управлението на Академията. Нека самите те си вземат решението. Това тяхно решение ще бъде един морален акт,” разсъждава председателят на БАН. На въпрос дали хората, които са били агенти на ДС и сега са на ръководни постове в БАН, трябва да ги напуснат, председателят на Академията отговори: “Всеки ще реши съобразно начина на мислене, разбиранията и т.н. Все още не сме го дискутирали този въпрос. Сложен е въпросът, много човешки, много съдби, много неясни неща, хората сами ще преценят.”
По-късно ръководството на БАН излезе със специално изявление във връзка с решението на Комисията по досиетата. “Последствията от дейността на ДС са тежък проблем за българското общество. Фактите за принадлежността към службите трябваше да бъдат разкрити още в началото на продължаващия вече 20 години преход у нас, за да може днес да имаме обективен поглед към случилото се от позиция на времето и всички институции в държавата да се чувстват свободни”, заявиха от БАН.
Според ръководството на Академията принадлежността към ДС е сложен, личен избор. “Всеки има правото да избере своята реакция на този морален казус днес. Ръководството на БАН заявява, че единственият критерий, който е определящ за административното и научното развитие на работещите в Академията са професионалните качества на всеки”, се казва в позицията.
Проф. Георги Марков: Не се срамувам и сега сътруднича на тайните служби
Директорът на Института по история проф. Георги Марков заяви, че не възнамерява да напуска поста си. С какво съм пристъпил закона, че да напускам, попита риторично той. “Аз винаги съм сътрудничил и сътруднича на българските тайни служби, защото живея в българската държава и защитавам националните интереси”, заяви видният историк пред “Всеки ден”. “Не се чувствам виновен и няма да се оправдавам пред никого. Аз не съм доносник. Ще сътруднича на тайните служби в името на националните интереси. Който иска да сътрудничи на чуждите служби си е негов проблем. Аз сътруднича на българските тайни служби”, каза проф. Марков и помоли да не го бъркат с доносник.
Д-р Петър Берон: Не дължа никому обяснения
Д-р Петър Берон, който е бил директор на Природонаучния музей, каза пред “Всеки ден”, че много пъти е коментирал темата за ДС и не дължи обяснения на никого. “Първо, няма да давам обяснения на никого. Второ, никога не съм бил никакъв служител. Трето, това хиляда пъти е било разисквано. Четвърто, до вчера бях заместник-председател на парламента, което е малко повече от БАН и пето, в момента не съм на никаква ръководна длъжност, така че няма какво да напускам, сега съм обикновен служител на Природонаучния музей,” заяви пред “Всеки ден” д-р Петър Берон. Той беше осветлен като сътрудник-осведомител на Шесто управление.
В списъка на Комисията по досиетата за агентите на ДС от БАН са:
Валери Григоров Стоянов (ДС, ВГУ-V-II; СГУ на МВР-ДС-02-03) – секретен сътрудник, съдържател на явочна квартира; агент с псевдоними Парк; Бела, проверен като зам.-директор на Институт по история. Споменатият Васил Костадинов Проданов (ДС, управление VI-I-I, управление VI-I-III) – секретен сътрудник, агент с псевдоним Иванов е снет от действащия оперативен отчет през 1988 г. Велин Стоянов Николов (ДС, управление IV-I-I, управление IV-I-II) е бил секретен сътрудник – агент с псевдоним Митев и е проверен като зам.-директор на Институт по обща и неорганична химия. Комисията разполага с документи, удостоверяващи принадлежност на Велин Стоянов Николов към органите по чл. 1 след 10.11.1989 г.
Велина Михайлова Топалова (ДС, управление VI-VII-II) – секретен сътрудник – агент с псевдоним Георгиев е снета от действащия оперативен отчет през 1990 г. и е проверена като директор на Институт по социология. Венко Николаев Бешков (ДС, ПГУ- УНТР) е бил секретен сътрудник с псевдоним Хаджията. Снет е от действащия оперативен отчет през 1990 г., а е проверен като директор на Институт по инженерна химия. Венцеслав Христов Съйнов (ДС, ВГУ-I-II; ПГУ-УНТР) – секретен сътрудник и агент с псевдоним Христов е снет от действащия оперативен отчет през 1990 г., а е проверен като директор на Централна лаборатория по оптичен запис и обработка на информацията.
Владимир Димитров Лазаров (ДС, отдел “Задгранични паспорти”) е бил секретен сътрудник, агент с псевдоним Стоянов. Проверен е като зам.-директор на Институт по паралелна обработка на информацията. Владимир Димчев Димитров (ДС, ПГУ) е бил секретен сътрудник с псевдоним Чипанов. Проверен е като зам.-директор на Институт по органична химия с център по фитохимия и научен секретар на БАН. Георги Георгиев Марков (ДС, ПГУ) е бил секретен сътрудник с псевдоним Роман. Проверен е като директор на Институт по история. Георги Димитров Ангелов (ДС, управление VI-I-III, управление VI-IХ-II) е бил секретен сътрудник, агент с псевдоним Лазар. Проверен е като директор на Център по наукознание и история на науката.
Димитър Райчев Пеев (ДС, управление V-VI-I) е бил секретен сътрудник, агент с псевдоним Димитров. Снет е от действащия оперативен отчет през 1960 г. Проверен като директор на Институт по ботаника. Димчо Енчев Солаков (РУ на ГЩ) е секретен сътрудник с псевдоним Диен. Проверен е в качеството си на зам.-директор на Геофизичен институт. Евгени Викторов Головински (ДС, управление II-V-III, управление II-III-II) – секретен сътрудник, агент с псевдоним Юрий; Ернст. Проверен като Научен ръководител на Научно-информационен център “Българска енциклопедия”.
Евгени Методиев Миланов (ОУ на МВР-Варна-ДС) – секретен сътрудник, агент с псевдоним Филип. Проверен като зам. директор на Институт по хидро- и аеродинамика – Варна. Комисията разполага с документи, удостоверяващи принадлежност на Евгени Методиев Миланов към органите по чл. 1 след 10.11.1989 г. Иван Максимов Пършоров (ПГУ-ДС, НТР) е бил секретен сътрудник с псевдоним Максим. Проверен като научен секретар на Институт по металознание. Иван Недков Иванов (ДС, ПГУ – УНТР) е бил секретен сътрудник с псевдоним Инов. Проверен като научен секретар на БАН. Иван Петров Хавезов (ДС, ПГУ) е бил секретен сътрудник с псевдоним Химик. Снет е от действащ оперативен отчет през 1979 г. Проверен е като член на УС на БАН, Институт по обща и неорганична химия.
Йордан Георгиев Петров (ДС, управление VI-V-II) е бил секретен сътрудник, агент с псевдоним Иван. Снет от действащия оперативен отчет през 1990 г. Проверен е като зам.-директор на Институт по биофизика. Кирил Любенов Боянов (ДС, управление III-IV-III), секретен сътрудник, агент с псевдоними Лалчев. Проверен като директор на Институт по паралелна обработка на информацията. Други имана са Кольо Димов Троев, проверен като Директор на Институт по полимери; Костадин Иванов Гечев като директор на Институт по генетика; Костадин Йосифов Йосифов, проверен като директор на Институт по хидро- и аеродинамика – Варна; Лъчезар Ангелов Петров е проверен като директор на Институт по катализа; Любомир Николов Казаков (Научен секретар на БАН, зам.-директор на Институт по невробиология; зам.-ректор на Център за обучение); Людмил Любомиров Константинов е проверен като зам.-директор на Централна лаборатория по минералогия и кристалография; Наум Асенов Якимов е проверен като зам.-председател и Главен научен секретар на БАН.
Орлин Стаменов Събев е друго име, проверен като научен секретар на Институт по балканистика. Пенчо Стоев Генешки е проверен като директор на Център за изследвания по национална сигурност и отбрана, а Петър Кирилов Берон като директор на Национален природонаучен музей. Радомир Георгиев Радомиров, като директор на Институт по невробиология, а Радослав Димов Павлов като зам.-директор на Институт по математика и информатика. Румен Давидков Каканаков е проверен в качеството на директор на Централна лаборатория по приложна физика – Пловдив, а Румяна Борисова Радева-Каракашева – като директор на дирекция “Международна дейност” към ЦУ на БАН.
Светлина Николова Тодорова е проверена като директор на Кирило-Методиев научен център, а Стайчо Иванов Колев – като научен секретар на Национален институт по метеорология и хидрология. Стефан Кирилов Андреев – в качеството си на зам.-директор на Институт по физика на твърдото тяло§ Стоян Христов Пинтев (директор на Научен архив-БАН); Тодор Веселинов Стойчев (зам.-директор на Институт по металознание);
Толя Ангелова Стоицова (зам. директор на Институт по психология); Христо Нанев Нанев (директор на Институт по физикохимия); Цветан Пантелеев Дачев (директор на Институт по слънчево-земни въздействия); Янко Боянов Арсов (директор на Институт по металознание); Ячко Павлов Иванов (директор на Академично издателство “М. Дринов”).
Автори: Анна Кълцева, Марина Чертова
http://www.vsekiden.com/ - Народ и олигарси – Давид срещу Голиат
Автор: Роберт Ковалски
Заменки. Присвояване. Източване на ДДС. Уредени обществени поръчки. Пищни купони. Контрабанда. Лобиране. Партийно спонсориране. Партийно инженерство. Злоупотреби с европари. Ордени „Стара планина”.
Яхти. Плеймейтки. Виенски, руски и други балове. Източване енергетика. Източване „Кремиковци”. Рекет. Благотворителност. Поръчкови убийства. АЕЦ – Белене. Връзки с властта. Чер хайвер. Недосегаеми. Разврат. Малки момченца и момиченца. Шампанско. Пури. Хаваите, Сейшелите, Дубай…
Кратък портрет на българския оригарх.Мизерия. Грабежи. Унижения. Безработица. Здравеопазване по български. Гласуване. Участие в протести (чат-пат, когато ножа опре в кокала). Образование по български. Пътища по български. Високи лихви. Недостиг на детски градини. Топлофикация. Цени. Рекет. Турски сериали. Биг Брадър. Призиви за sms-и за благотворителност. Чалга. Новини от „силиконовата долина”. Кредити. Гадни съседи. Откраднати коли. Разводи. Самоубийства. Изневери. Бетонови курорти. Съсипана природа. Емигранти. Сълзи. Футбол. Пиянство. Проституция. Насилие. Правосъдие по български. Заплата. Скръб. Смърт. Безнадеждност.
Кратък портрет на останалите българи.По средата – Бойко Борисов. Той трябва да реши с кои е. Олигарсите ще му ритнат столчето в мига, в който уситят, че не е с тях. Начини много: президентска партия и саботажи на всичмки нива в управленската машина са само два от тях. Те са свикнали държавата, тъпите българи и наивните европейци да им плащат масрафа. Пример: бюджетът за почистване на сняг на окръг Колумбия, САЩ, е 4 млн долара, а на София – 13 млн плюс 2 млн лева резерв (към 11 млн долара). Те няма да отстъпят. Няма да върнат плажовете, които свиха срещу пущинаци. Няма да се откажат от плеймейтките, шампанското и яхтите, които придобиха с престъпления под партиен „чадър“. Витязите на прехода нямат друга алтернатива и няма да се спрат пред нищо. Ще играят ва банк и тяхното отроче – правосъдна система, ще ги защити.
Европа наблюдава Борисов. Тя знае какво е положението. Знае, че олигарсите не признават печалби от 20 %, защото са свикнали на 300, 500 и нагоре. Знае, както знаем и ние, че сме страната на корупцията. Затова внимателно следи Бойко Борисов, който е обещал и продължава да твърди, че е на страната на „другите” българи. Хубави думи, но без доказателства.
Странно спокойни са олигарсите. И има защо – нито един няма даден на прокурор. Нито един не е останал без заменките си, без яхтите си, без любимите си силиконови момиченца, без охраната си.Снегът вали и покрива боклуците, скапаните пътища, гадните курорти, осакатените планини, необработените ниви, мизерните стопанства, неизмазаните къщи. Но не може да скрие омразата, новото атомно гориво на българската надежда. Ако Борисов пристане на олигарсите, ще се срещне с този нов феномен, рано или късно. Хората вече от цялото си сърце. Така както някога са обичали. Ще заменят правосъдието с мъст. Случвало се е вече. Българинът не си ляга и не става с Библията, но знае какво направи Давид с Голиат. Това трябва да има предвид премиерът, когато се държи като народен човек. Тази игра е опасна и си има цена.
Обратното броене започна…
Източник: http://frognews.bg/
- Октай: Конспирация готви края на ГЕРБ
Интервю на Стойко Стоянов
– Г-н Октай, заради неспиращи скандали в държавата, визитата на премиера Бойко Борисов в Турция мина между капките. Какви са вашите коментари?
– Добре е, че се проведе такава среща, но като изключим разговорите по енергийната стратегия, която касае и двете държави, визитата беше на ниско ниво. Какво се случи? Мен лично ме разтревожи фактът, че българският премиер подхвана темата, че няма нужда от посредник в отношенията между Анкара и София. Визираше ДПС и нейни ръководители, които искат да са говорители на съседите.
– Но в България това искане на Борисов бе изведено като успех?
– Темата за посредниците и доколко ДПС и ръководството й са мафиотизирани са единствено въпрос, който се решава в София и България. Друг въпрос е, че през тези 20 години властта у нас и партиите, и институциите предоставиха огромен електорален и териториален ресурс, който контролира Доган със своите местни феодали. Това, че никой в България не е взел мерки, е проблем единствено на София. От такава ситуация биха могли да се възлолзват и в Москва, и другаде, но е нелогично да ги виним. Тоест, темата за посредниците трябва да се решава в София и е само наш вътрешен проблем. Неслучайно Анкара дипломатично замълча.
ДПС нито са регистрирани като формация от Турция, нито там са крали и дерибействали, нито са в техния меджилис. Напротив, тази тема е деликатна и за съседите. През последните години антидоганизмът в България се отразява негативно и на Турция, и най-вече страдат техните компании, които не могат да реализират своите бизнес проекти в България, ако не демонстрират близост с ДПС и обръчите им. „Коч” холдинг се изтеглиха по тази причина от България. Поведението на Доган вреди не само на България, но и на Турция. Напоследък Анкара не крие, че иска да се запази цялостта на ДПС, но без мафиотската клика на Доган. По тази схема изгоря Касим Дал. Доган знаеше за тези планове и го отстрани от ръководството. Но такива теми не могат да бъдат обект на междудържавни отношения.
– Какво пропусна Борисов да отиграе за България от срещата си с Ердоган?
– Пропусна да покаже, че лобирайки за Турция пред ЕС, може да постигне стратегически регионални цели. Така ще извоюва сериозен авторитет пред ЕС, но и пред южните ни съседи, особено в съвместни бизнес-проекти.
В чисто политически план също можеше да отбележи плюсове за България. Знаем какви са отношенията между Атина и Анкара, както и позицията на Франция, Германии и др. по отношение преговорите с Турция за ЕС. Всичко това можеше да се използва за лидерство на България в дипломатически план.Голям пропуск е и че Борисов не направи една отворена среща с българските изселници. Те са много мощен фактор, много от тях бяха изгонени от родината си насилствено от комунистите и биха оценили вниманието на премиера.
Но не трябва да забравяме, че тази визита при съседите се проведе в една напрегната ситуация за България. Вероятно срещата не е била добре подготвена от Външно министерство заради проблемите с оставката на Румяна Желева. Дипломацията ни е длъжник на премиера, че не подготви перфектно посещението му.
– Непосредствено след изборите на 5 юли миналата година развихте тезата, че Доган и ДПС са в състояние за 24 часа да дестабилизират страната. Има ли симптоми, че това може да се случи?
– Не съм си променил вижданията, даже смятам, че се върви към кулминация, която вероятно ще е през март месец. Никак не са случайни събитията около РЗС, позициите на Сергей Станишев за съпротива срещу здравната реформа, недоволствата на тютюнопроизводителите. Убеден съм, че напрежението по отделни отрасли на икономиката тепърва ще градира. Но най-лошото е, че всичко това се организира и координира от определени центрове. Смятам, че МВР и службите за сигурност колкото и да са ангажирани с битката срещу престъпността, не бива да пропускат този саботаж срещу държавата. Всеки ден гражданите усещат по-осезаемо, че започва една окопна война и саботаж срещу намеренията на това правителство за реформи във всички области.
Винаги съм предупреждавал, че когато един държавник прекалено много флиртува с масите, губи. Трябва принципност и праволинейност на основата на законите. А премиерът е готов често на отстъпки, няма да му е лесно. В тази ситуация Борисов и ГЕРБ имат нуждата от политически съюзници за предприетите реформи.
– Все по-актуални стават твърденията, че има някаква тайна договореност между ДПС и ГЕРБ, между Борисов и Доган за ненападение и търсене на отговорност. Вярвате ли, че има такова споразумение или просто премиерът проспива възможността за действие?
– ГЕРБ и премиерът пропуснаха шанса със силата на закона и държавата да влязат в регионите, където господства Доган. Те са мафиотизирани и там уплашени са не само българите, но и турците. Хората се изнасят от тях и се обезлюдяват. Затова там вилнеят феодалите на Доган, няма закон и държава. Работи се по модела на Дупница. 7 месеца след идването на ГЕРБ на власт хората от тези краища вече си мислят, че може би Доган пак се е договорил с управляващите и ще се измъкне от отговорност.
Личо аз не вярвам между Борисов и Доган да има подобна договореност. Грешките се допускат от недоглеждане и недооценяване на ситуацията, но за проспаното време може да се плати висока цена. Доган също разчита на тази пасивност на правителството и се е свил в сарая си. Прави всичко възможно с кадрите си тези смесени райони да бъдат забравени, никой да не се сеща за тях, за да продължи да ги контролира. Борисв трябва да знае, че в тези места има явен саботаж за разследване и разкриване на злоупотребите и обръчите на ДПС. От тук идва и усещането на народа, че Бойко се е спазарил с ДПС. Но все още не е късно да се реагира и държавата да освободи турските фамилии от мафиотите и монопола на Доган. Още повече, че Борисов има примера на Иван Костов, който като премиер се опита да върне държавата в много населени места, а ДПС претърпя поражение на кметските избори. Борисов обаче пропуска тези възможности.
На частичните избори за кметове в Стамболово и Дулово миналата есен, местните турци бяха придобили самочувствие, че могат да излязат от хватката на ДПС, а ГЕРБ да подкрепи алтернативността там. Фамилиите се обединиха и издигнаха независими кандидати. Но какво се случи – ГЕРБ не съумя да подкрепи тези личности достойно. Изборите бяха фалшифицирани и ДПС отново спечели. Но днес някой задава ли си въпроса какво се случва с фамилиите, които се опълчиха на ДПС? Тези хора са обречени да се изнесат от там. Няма закони, няма държава, за да ги защитят. И това е проблемът там, а не измисленото противопоставяне между българи и турци.
– Хвърляте само обвинения срещу Доган и ДПС, но и самият Борисов често хвали Сокола, признава, че е най-начетен, умен и сериозен опонент.
– Премиерът греши с такава позиция. Иван Костов е прав като казва, че Борисов надценява Доган. Лидерът на ДПС е силен единствено с това, че по регионите е създал структури по подобие на ВИС и СИК. Но за разлика от групировките, които си купуват властта и институциите, Доган назначава кметове, шефовете в МВР, прокуратурата, съда, институциите. Решава коя фирма ще печели и коя не, и така превърна регионите в гета.
Бойко Борисов се подвежда от тези, които обслужват Доган в публичното пространство – политици, медии, социолози, анализатори. Комплиментите, които Бороисов отравя към Доган, вероятно са плод на заблуда и непознаване на ДПС и лидера й.
За да лъсне истината, аз предлагам нещо много простичко – всички депутати, партийни лидери по места и висши кадри да бъдат разследвани от прокуратурата и НАП, за да се види от къде разполагат с огромни средства и как са ги придобили.– Познавате кухнята на политическите интриги, предусещате ли в сегашния парламент действия, които могат да поставят Борисов в шах?
– Убеден съм, че амбициите за партийно инженерство не са чужди и на хората от този парламент. Четири формации заявиха в началото на мандата на ГЕРБ пълна подкрепа за правителството. Какво се получи няколко месеца по-късно? Марио Тагарински бе активиран и изтеглен от групата на РЗС. Така тя се разпадна, а Яне Янев бе превърнат в оръжие за битка срещу Борисов и партията му.
– Смятате, че зад интригата с РЗС не стои ГЕРБ?
– Абсолютно съм убеден, такава беше целта на занятието, да изглежда като провокация на мнозинството, но архитектите са други.
Ще се върна малко назад във времето. Когато Костов стана лидер на СДС имаше битка кои личности ще влязат в НИС. Тогава там се появиха Христо Бисеров и Марио Тагарински. Той пое организационното ръководство, нарекоха го Сив кардинал, а сега Доган го натовари да отговаря за стратегиите в ДПС. При правителството на СДС именно чрез Бисеров групировките се опитваха да притискат и управляват сини депутати и заради това той бе отстранен от партията. Сега съзирам отново влиянието на Христо Бисеров върху процесите в сегашния парламент, както и в атаките срещу десните преди изборите миналата година.
– Какъв е следващият ход от конспирацията?
– Да, вероятно ще последва. Неслучайно се създават настроения срещу Мартин Димитров, че води към гибел СДС и ги превръща в сателит на Костов. Тази пропаганда сигурно ще се използва като мотив за протест и поне 6 депутати от Синята коалиция ще я напуснат. Както Тагарински, те естествено ще бъдат купени. Това означава незабавно разпадане на дясната коалиция. Ще припомня, че в последното си интервю в „Шоуто на Слави” Румен Петков, който е стратегически приятел на Доган, загрижено каза: Няма да е добре за ГЕРБ и България, ако останат само с „Атака” като коалиционни партньори. Явно това е дългосрочната цел – в парламента да останат ГЕРБ и партията на Сидеров.
Така Борисов и хората му автоматично се дискредитират пред ЕС, САЩ и те ще бъдат принудени да оттеглят доверието си от новото управление. Това е целта на кръгове от БСП, ДПС, НДСВ, бившите комунистически служби и олигарсите. Този парламентарен сценарий вероятно ще съвпадне с бунтове и недоволства на различни съсловия в страната. Но очаквам и още една деструктивна стъпка. Сценаристите, за да извадят Бойко от патовата ситуация, ще поискат промяна на правилника на парламента и създаването на нова парламентарна група, съставена от отцепниците плюс контролирани депутати от Доган. Ще се влеят в новия субект. Неслучайно Алексей Петров говори за някакъв нов проект, а дълбоко зад всичко това виждам сянката на Христо Бисеров. Тази нова група, представяйки се за проевропейска, ще се промоцира като спасителен пояс за ГЕРБ, а реално ще ги контролира. Това е голямата заплаха.
– Има ли полезни изходи за Борисов?
– Той плаши, че ще отиде незабавно на избори. Възможно е да спечели отново, но има и опасност да загуби. Така предоставя властта в ръцете на президента за съставяне на служебно правителство. А не се знае при този президентски кабинет, заедно с обръчите около Първанов какво ще се случи до провеждането на нови избори. С една дума България агонизира, политическата система катастрофира и горко на хората. Това е средният вариант. От него има и по-лош – Бойко да се подчини на новия политически проект, за който говорех преди, и така да се загуби тотално надеждата за отвоюване на държавата от мафията.
Има и оптимистичен вариант, лесен и прост. Борисов да не прави коалиции в парламента с групите, а като председател на ГЕРБ да събере всички партии от семейството на ЕНП и да сключи външни политически споразумения с тях, защото имат идентични платформи за управление. Първо да покани Мартин Димитров, Костов и другите, и да сключи политически споразумения без да влиза с тях в коалиция за управление. И по този начин Борисов си защитава гърба с партии от ЕНП. Това му е шанса да получи подкрепа и в страната и в Европа.
– Участвал ли сте в подобни схеми за купуване на депутати и дестабилизиране на властта?
– Когато Костов и СДС взеха властта и започнаха битка с групировките, имаше опити за разбиване на парламентарната им група. Тогава бях поканен от убития шеф на „Мултигруп” Илия Павлов на вечеря в софийския ресторант „Дева”. Той се опита да ми предложи да реализирам схема за купуването на 30 депутати от ОДС срещу паричен ресурс, който осигурява. Бяхме само двамата, отбих предложението.
Но след няколко дни Доган ме покани на парти при Мирчо Циганина в бившата резиденция на Живков в Правец. Там се оказах в компанията отново на Илия Павлов, бившия президент Желю Желев, Кольо Вълканов, Венци Димитров и Доган. Тези лица, които не са били случайно там демонстрираха, че знаят за какво става дума. По-късно те се оттеглиха, останахме само аз, Доган и Павлов. Отвоно започна разговор за купуване на депутати от ОДС. Исках да напусна, но Доган ми нареди до дни да представя стратегия как да стане разбиването на парламентарната група на сините и преструктурирането на силите в парламента.
Костов разбра за подготовката на този сценарий и през 1999 г. бяха сменени 9 министри, а по-късно видяхме, че Бисеров, Йордан Цонев и Тагарински са работели за реализирането му. След това те влязоха в екипите на Доган и днес са фактори в тази партия. Години по-късно, чрез „Новото време” и Сакскобургготски бе поставен на колене, пак чрез такива схеми.
– Наскоро стана ясно, че делото за възродителния процес вероятно е прекратено по давност и наказани за извращенията няма да има. Случайно ли се стигна до този резултат?
– Няма нищо случайно. Доган е бил обслужван, за да обслужва днес групировките и определени среди. Част от тези му задачи бе и да се вмени колективната отговорност за смяната на имената и да се прикрията истинските виновници за престъпленията.
– Но от ДПС с основание казват, че не са искали да се месят в работата на независимата съдебна власт и са вярвали, че тя сама ще се справи.
– Аз не вярвам в независимата съдебна система. Дори и срещата на Борисов от тази седмица с вишите магистрати бе опит да бъде разбран в намерението си за битка срещу мафията. Но аз мисля, че той е разговарял със стената, защото срещу него са били повечето партийни функционери, излъчени по квотен принцип от партиите.
Познавам повечето от тези магистрати и знам, че много не може да очаква от тях. Ще показват добри намерения, но поведението им ще бъде саботажно. Ако ще се говори за съдебна реформа, най-напред трябва да се изчисти този порочен квотен принцип и да дойдат професионалисти, които да не са подчинени на партии и лидери. Тогава може да има промяна в тази система.
Източник: Фрогнюз
- Заплатите: „Mузикант къща не храни“, но масажист храни цели 5!
И наистина, заплатата на специалист по тайландски масаж може да издържа приблизително 5 средностатистически семейства, защото доходите му на месец са над 3000 лв. А ние, горките, преживяваме с максимум 600 лв за семейство: и това ни е много в това време, каквато впрочем е и заплатата на обикновените масажисти. Повечето обяви за работа, търсещи готвачи, предлагат също 3000 лв заплата. Това са най-доходните професии за момента, считайки, че не се изисква висше образование за извършването им.
За наистина квалифицирани кадри може да се получи повече от задоволително възнаграждение, но само в някои определени области. Например, програмен експерт може да получи заветната сума от 6000 лв за труда си на месец в Itcom information systems, а в „Амдокс България” – почти 12 000 лв за поста директор на софтуерни продукти. „Парсънс България” не остават по-назад с 8000 лв месечно възнаграждение за ядрен инженер, занимаващ се с безопасността. МОК „Елаците”, Мирково, са готови да дават по 4000 лв на бъдещия си заместник-директор, а „Ти Джи О”, Гълъбово, дава заплата 3000 лв за инженер в мините и 2500 лв – за инспектор по качеството. Но непостижимо високите заплати са присъщи за такива ръководни постове като гореизброените.
Това не може да се каже за работещите в текстилната индустрия обикновени служители. Многобройните шивашки фирми в Русе са предпоставка за жестока експлоатация. Работниците се трудят повече от 12 часа всеки ден и получават нищожна заплата – минималната, понякога и до нея не се стига, защото се водят на 4 часа. Но животът е тежък – принудени сме, искаме или не, да се примирим и да си проправим път. По-добре да се прибираш у дома с 200-300 лв, отколкото въобще без тях. Нова фирма се открива в Сливен – „Раумер България” АД. Да се надяваме, че 20-те работници, които ще бъдат наети, ще живеят с човешка и нормална заплата, а не – угризки. Италианската фирма търси плетачи, изшивачи на дефекти, почиствачи на платове, вдевачи и помощник-началник склад – на три смени. Нека във времето на криза неуточнените засега заплати в новото предприятие бъдат добре заплатени – поне заради европейския му произход.
Български строители търси турската „Мапа Дженгиз” за изграждането на магистрала „Люлин” и била готова да им плаща 600 лв месечно (търсят техници, монтьори на машини, строителни монтажници и склададжия). Съотношението на турски към български работници било 1:1, докато предвижданото било 200:1300. Но други строители точно в зимния сезон не се търсят сега. Особено при обилната снежна покривка – тогава строителите излизат в „неплатена отпуска”.
Техническите специалисти са широко търсени от местните работодатели и най-вече: инженери, технолози, монтьори и техници. В село Църквица, Добричко, например дават 1000 лв за инженер на минно пласиране или на шахта, за механик; електро- и механошлосерите получават по-скромната сума от 610 лв. Стъкларите „Тракия глас” от Търговище предлагат заплата от 1500 лв за техник на електрическа поддръжка.
Средно трудово възнаграждение от 500-600 лв получават различните доктори, независимост от специалността им. Поне така са обявените им заплати в трудовата борса, но дали реално получават само толкова е относително. Учителите получават също подобна заплата месечно – даже и по-малка. За учителите по испански и руски се плаща към 450 лв, докато по английски – 300 лв. Тези невъзможно ниски заплати е смехотворно да се сравняват с хигиенистките месечни доходи в някои фирми като „Вики консулт”: 400-550 лв.
Лъжливо или не, но Росица Стелиянова, шефка на АЗ (Агенцията по заетостта), изказа твърдение, че разполагат с 300 милиона лева за обучаване и преквалифициране на желаещи. Проектът „Развитие” на Европейския социален води квалифицира допълнително 65 000 останали безработни души от ноември 2008 г. Агенцията обявява още, че поне 52 хил. от тези безработни ще получат подходяща работа с осигурена до една година минимална заплата от Бюрото по труда и още една година от работодателя. Меко казано, съмнявам се в тези хвалби, защото при последното ми посещение на трудовата борса тази есен ми казаха, че никакви курсове за квалифициране не предстоят през 2010-а. Кой ги знае?
През декември месец миналата година е имало над 3000 незаети места за сестри, лекари, анестезиолози и хирурзи. Но въпросните специалисти не се наемат заради заплатата: най-вече между 400 и 600 лв (300-500 лв за мед сестрите). Военни български лекари търсят в Саудитска Арабия за цели 36 000 долара месечно.
Успокоително ли ви звучи, че безработицата ни била сред най-ниските в Европа? Нашата за цялата година се равнявала на 7,59% (9,13% за декември конкретно), докато европейската била към 10%!? „А дали е така? Кой ще ми каже?”Източник: Разкрития.ком
- Разкрити са над 2 600 агенти на ДС
За сега са отворени са 392 линейни метра от общо 20 км архиви на репресивния апарат на БКП
Общо 2 616 сътрудници на бившата Държавна сигурност /ДС/ и разузнавателните служби на Българската армия е обявила комисията по досиетата от 2007 г. до края на миналата година.
Това съобщи нейният председател Евтим Костадинов, цитиран от „Дневник“, по време на кръгла маса „Правото да знаем и разкриването на архивите на ДС“, която се провежда в СУ „Св. Климент Охридски“.
Проверени са общо 86 676 лица, заемали или заемащи публични или обществени длъжности.
Като приоритет в работа на комисията през тази година Костадинов обяви приемането на архивите на ДС от различни държавни структури.
Поради липса на сграден фонд до момента комисията е приела твърде малко архивни материали – 30 179 дела, изразяващи се по думите на председателя на комисията в 392 линейни метра от общо 20 км архиви на репресивния апарат на БКП.
Костадинов посочи, че бившето правителство на тройната коалиция е заложило капан на комисията още с бюджета за 2007 г., когато за изграждането на сграден фонд са били отпуснати едва 1.1 млн. лева.
Кафене.нет
- Оставка, от оставам
Aвтор: Иво Атанасов
Когато навремето се заговореше за съкращения, домакинът на нашето учреждение бързаше да купи нови бюра. Опитът го бе научил, че ще се случи точно обратното – щатът ще набъбне. Постепенно и в БСП думите придобиха друг, дори противоположен, смисъл. „Оставка“ вече означава не „оставям“, а „оставам“. Така направи цялото Изпълнително бюро, което след загубата на първите евроизбори подаде колективна оставка, а после всички вкупом се върнаха по постовете. Това стори и Румен Овчаров, който преди дни оттегли намерението си да не бъде повече шеф на столичните социалисти.
По-наивните смятаме, че всеки човек, особено ако е политик, трябва да държи на думата си. Хеле пък ако е от БСП. Че след като веднъж е заявил оставка, път назад няма. Че тя е дълбоко промислен акт, а не Ганкиното хоро. Че дори ти дава сила да промениш нещата със своето отсъствие, след като са изчерпани възможностите на присъствието ти.
Та и аз преди две години подадох непоискани от никого оставки като областен и общински партиен лидер в Кюстендил. Не заради загубата в местните избори – в политиката няма как винаги да се побеждава. Не и защото съм чувствал вина – днес вече всички знаят кои са авторите на червената кюстендилска драма в кметския вот. А тъй като някой трябваше да поеме отговорността, макар и чужда, и кой друг да го стори, ако не лидерът. Смятал съм, че това е въпрос на достойнство – и партийно, и лично. И че атмосферата е дотолкова другарска, та оттеглянето ми ще ни отвори очите затова, че започна толерирането на персони, които могат да ни носят предимно загуби.
В период на небивал срив моите оставки комай се оказаха единствените в цялата партия. Има още няколко, но те са 50 на 50 – подателите им отстъпиха част от позициите си, но останаха в политиката и даже в парламента. Навярно всеки се смята за незаменим и искрено вярва, че без него светът ще свърши. На гърба на традиционния лидероцентризъм в БСП, и то на всички нива, повечето от нас биха могли да останат пожизнено на постовете си, но това ли е формулата на успеха? Как пък на никого не му се иска да постои в „химическото чистене“? При това става дума за ръководство, немалка част от което се боят да минат през конгресното сито на тайното гласуване, а се делегират до върха на партията. И от което никой, ама никой не посмя да излезе като мажоритарен кандидат на последните избори. А искат не само да им пазиш авторитета, но и да приемеш, че без тях не може. Сякаш са и пътят, и истината, и животът.
Ето как се създава климат, при който моралните постъпки стават смешни. Какво промениха моите оставки? Дали подтикнаха към размисъл ръководството, членовете, избирателите или пък коментаторите в медиите? Или поне онези, заради които ги подадох? Та това им беше добре дошло! Заживяха с мисълта, че точно там им е мястото. Нищо, че ни свлякоха до най-малкия брой избиратели за целия преход. Че се превърнаха в символи на загубата.
Тогава защо Овчаров да се оттегли? Ама за толкова години начело на софийските социалисти не бил извоювал нито една победа. Че аз като изведох кюстендилските до най-високите проценти в страната, та какво? Ама бил забъркан в скандали. Че други като не са, та какво? Ама ако не си тръгнел навреме, можело да си отиде завинаги. Че някои като го сториха навреме, та какво?
Фактите при нас нямат никакво значение, важно е тяхното тълкуване. А то е според интереса. За нас думите са като за еквилибриста – ножовете. Хвърляме ги ту с дръжките, ту с острието напред, според целта на занятието. Не общото, а личното, в най-добрия случай – на групичката или кръжеца.
Някой би казал, че във всички партии е така. Сигурно. Но ако ще сме като всички, защо искаме избирателят да ни предпочете? Ние можем да печелим, ако сме различни. Но ако ще погазваме силата на принципа, и в нашите отношения ще господства принципът на силата. И ако някои като моя милост, макар и зад гърба си с многобройни битки с опонента, нямат нагласата да се борят със съпартийци и отстъпват, други я имат и влизат в боя.
Което едва ли вещае нещо добро. Защото докато жонглираме с „оставам“, избирателят вече спряга глагола „оставям“. И не към едного или другиго, а към цялата партия.
- С „неуправляем пътник“ в управлението
Отминалата седмица ще се запомни със скандала, предизвикан от лидера на „Атака“ Волен Сидеров по време и след полета му със самолет на „Луфтханза“. Ясен Бояджиев за някои от вероятните последствия от скандала.
Полицията във Франкфурт на Майн разследва случая. До какви изводи ще стигне е рано да се каже, но поради по-особения статут на пътника е възможно правните последствия да се разминат. От друга страна, точно защото не става дума за случаен пътник, ще е доста по-трудно да се избегнат негативните морални и политически последствия.
Моралните щети
Подобни, а и по-неприятни инциденти по света стават всеки ден с лица от различни националности. Поради редица обективни и субективни натрупвания обаче чуваемостта е по-голяма, когато замесените са от нашия край на Европа. Още повече, когато са политици и народни избраници. Така лидерът на „Атака” лепва още едно срамно петно върху неблаговидния образ на България и българите, за които той иначе, по собствените му високопарни твърдения, вече 20 години води своята „битка”.
Това, разбира се, няма да ни е нито за първи, нито за последен път, тъй че някак си ще го преживеем. За самия него, естествено, от значение са не моралните, а политическите последствия. Проблем нямаше да има, ако ставаше дума за български самолет и българско летище. Мнозинството от българската публика не се впечатлява от такива неща, които пък, от друга страна, тук е лесно да се потулят и даже да се представят наопаки.
Преобразяване за външна употреба
В случая обаче целта на „пътуването” е задгранична. Нямам предвид конкретния полет, а очевидните последователни усилия на лидера на „Атака” да се покаже такъв, какъвто не е. Вече повече от шест месеца той е „по-тих от водата”, старателно загърбва всичките си любими тези и каузи и безропотно и самоотвержено се съгласява, подкрепя и защитава всичко, което каже или направи лидерът на ГЕРБ. Чудодейното преобразяване явно не е за вътрешна употреба, защото тук то не може да заблуди никого. Може дори да отблъсне значителна част от избирателите на „Атака”.
Нейният лидер е готов да заплати и тази цена, защото очевидно преобразяването му е предназначено за пласиране на международния политически пазар. Злите езици отдавна говорят, например, че се подготвя взаимноизгодното му приобщаване към Европейската народна партия. Каквато и да е крайната цел, инцидентът във Франкфурт прави пътуването до нея твърде проблематично и дипломатическият паспорт вече няма как да помогне. С това обаче възможните политически последици от случая не се изчерпват.
Български „лекции“ в Германия
„Всеки човек сам може да прецени поведението си”. Така министър-председателят отклони българските репортери, поискали да узнаят мнението му за случилото се.
Опасявам се обаче, че на друго място и пред други хора няма да му е толкова лесно да се измъкне от въпроса. А въпросът е защо измежду съществуващите възможности избра точно партньорството на партия, която, меко казано, не се ползва с много благовидна слава в цивилизована Европа. И на каква цена получава нейната безпрекословна подкрепа.
Впрочем, по неизвестни причини този въпрос най-старателно му беше спестяван именно на европейски терен от припозналото го европейско политическо семейство. Никой не повдигна въпроса и когато в лекцията си за „Българския европейски път” пред отбраната местна публика в Берлин той отново обяви, че на този път е сам и сам носи отговорността.
„Опитваме се да налагаме европейски стил на поведение”, похвали се тогава премиерът. Само десетина дни по-късно обаче във Франкфурт „лекцията” си по европейско поведение изнесе лидерът на „Атака”. След нея вече ще е много трудно да се избягва въпросът какво прави в управлението на България „неуправляемият пътник” от самолета на „Луфтханза”.
Автор: Ясен Бояджиев, Редактор: Александър Андреев
Източник: dw-world.de - Дамян Яков: Държавата нехае за просперитета на нацията!
Ние ще бъдем лакеите в Европа. Все едно е дали сме в Европа, дали сме в Азия или в Латинска Америка ако 30% от нашето подрастващо поколение е неграмотно.
Когато наскоро се заговори за фототипното издание на “Ил регно де гли слави” или както още е познато „Царството на славяните” от католическия монах Мавро Орбини и излязло през 1601 г. в Пезаро – Италия, поисках да се запозная с него, защото и то и авторът му са много интересни както в исторически план, така и за съвременниците ни, които се интересуват от идеята за славянството.
Дон Мавро е родом от Далмация и става член на бенедиктинския орден на остров Млет. Той е, човек, който си е поставил задача да напише история на южните и източните славяни. Онази част от славяните, които са били всъщност в рамките на Османската империя, славяните, които са били подтиснати. През 1722-ра година книгата му се превежда на руски език по личното разпореждане на Петър І Велики. За да я прочетат са идвали хора от Сибир до Москва, за да разберат кои са те, защото руснаците не са знаели, че освен тях съществуват и други славяни.
Оказа се, че книгата е отпечатана само в триста луксозни екземпляра, един от които е подарен на Папата, един на българския Президент, един е у издателя, а останалите са на отговорно пазене в библиотеката. Така се озовах в офиса на издателство Дамян Яков, където разговарях с него за това кое го е накарало да отпечата тази книга и рентабилно ли е да си издател в условията на икономическа криза. „Освен, че е пазарен продукт и трябва да гледаме на книгата като и на всеки друг вид стока, ние сме длъжни да имаме някакво отношение към нея. Едва ли има издател в България, който да не носи това у себе си. От друга страна, без да звучи патетично, човек трябва да си прави живота интересен и това важи за всички книги, които издавам. Ние се опитваме да наложим някакъв стил, да направим поне част от изданията ни разпознаваеми. На година пускаме около 60 – 80 нови заглавия в няколко поредици – детска, българска класика, училищна библиотека с произведенията, които се изучават в училище плюс помагала от 1 до 12 клас и за кандидат-студентите. Също така, най-общо казано, популярна психология и издания целящи самоизграждане и самоусъвършенстване. И накрая една луксозна поетична поредица – антология съвременна българска любовна лирика, български стихове за виното и любовта, Робърт Бърнс, Есенин
Омар Хаям, сонетите на Шекспир… – изящно оформени издания, които са свързани с разпознаваемостта, за която говорех. Освен това ние използваме изцяло български художници при илюстриране и оформление на книгите, с изключение на случаите когато техен автор е самият автор.” – разказваше Дамян Яков, докато разлиствах страниците с позлата или цветни десени по ръбовете.
Най-новото, което издателството представи тази седмица в Американския център на Столична библиотека е книгата на Леда Милева “Кънки на колелца”. Съставителството на книгата е нейно – тя сама е подбрала най-популярните си стихотворения. Издателството беше поканило и повече от 50 деца от 5‒ти и 6‒ти клас, които са подготвили специално поздравление за поетесата, която днес, 5-ти февруари, навършва 90 години.
А на въпроса „Майка или мащеха е държавата за българския книгоиздател” Яков коментира:
„За съжаление не мога да кажа, че е майка, защото това веднага би изисквало да добавим и закрилница, а нищо подобно няма в отношението на държавата към книгата и към книжния сектор, както и към хората, които работят в него. Политиката, която води Асоциация “Българска книга” е насочена към това да покаже, че в отношенията на държавата към книжния сектор, че в държавната културна политика има съществени дефицити. Много често досега говорехме за фискалната политика на държавата спрямо книгоиздаването. Във всички европейски страни има редуцирана ставка на ДДС за книгите – те принадлежат към една привилегирована група от стоки, за които се смята, че са изключитално важни за съществуването на нациите, за образованието на младите хора, за просперитета на тези страни и тази ставка е средно между 7 и 5 процента, а не 18 – 20, а в Полша и Великобритания е 0.00. Това показва, че в тези държави на книгата се гледа наистина като на важен инструмент за просперитета на нацията, докато у нас това не се случва, въпреки че от 15 години, откак съществува Асоциацията, ние апелираме към управляващите в тази посока, но разбиране не срещаме, освен от някои депутати в опозиция, които щом дойдат на власт забравят думите си. Сега разбираме отново, че решаването на този проблем се отлага за неопределено време.
Съществен проблем до неотдавна беще липсата на закон за библиотеките в България. Сега закон има, но сегашното правителство трябваше да си постави задача създаването на правилник за приложението му и на стандарт за снабдяването на публичните библиотеки с книги. Има стандарти на ЮНЕСКО за това на колко дущи какво количество трябва да постъпва в публичните библиотеки – примерно на 1000 души – 25 заглавия, което като цени на книгите в България означава около 25 милиона лева годишно за обновяване на фондовете. В Европа този стандарт е 25 милиона, но не лева, а евро. У нас сочим това като пример, но единствените пари, които бяха отпуснати, буквално като благоволение, през миналия мандат, бяха 9 милиона, от които 4 милиона така и не стигнаха до библиотеките.
За съжаление не виждам как с тази политика новото правителство ще оправи плачевното положение на библиотеките, което се е върнало с 15 години назад. В Министерсктво на културата дирекцията за книги и библиотечно дело беше закрита и сега не е ясно дали има човек, който да отговаря за читалищата и за книгите и съответно за библиотеките. Не ясно дали в парламентарните комисии за култура се обмисля изобщо някой да се върне и да погледне новоприетия закон за библиотеките, който без стандарт, по който да работи е само една куха рамка, едно артикулиране на конституционните права на всеки българин за равен достъп до книгата.
Много често нас издателите са ни упреквали, че мислим само за собствените си интереси – в това няма нищо лошо – ние сме една браншова организация и имаме своите икономически интереси, но от друга страна ние се опитваме да покажем – и тово е видимо, че ние не повдигаме един проблем, който е свързан единствено и само с нашите интереси, а един национален проблем и ние преди всичко това показваме, че трябва да стои на преден план.
От друга страна има и други извънредно тревожни факти, които или са неизвестни въпреки усилията ни да ги направим достояние на управляващите, или са просто грубо пренебрегвани. Преди около три-четири години бяха направени две изследвания у насна грамотността на децата съответно от първи до четвърти и след това от пети до осми клас – ПИЗА и ПЪРЛС, които установиха, че България има огромен проблем с неграмотността, която се шири сред подрастващото поколение. От една страна изследванията показват, че от първи до четвърти клас децата ни не са на последните места ро грамотност, но не са и сред първите. Те се учат да четат. По-късно обаче се проявяват два вида неграмотност – едната е незнаене да се чете, а другата неумение да се разбира смисълът на прочетеното, да се декодира текстът. Децата престават да четат друго освен пряко свързаното с учебния процес. И става дума за изключително високи проценти – над 30 на сто!
Ако 30 процента от нашето подрастващо поколение е неграмотно и ако по-късно се появява вторична неграмостност за хора след 8-ми клас примелно, които спират да четат и да попълват знанията си, това означава, че ние се развиваме като една нация, която в най-скоро време ще бъде попълнена от индивиди годни единствено и само, изключително за ниско квалифициран труд. Ние ще бъдем лакеите в Европа! За какво толкова се радваме, че сме в Европа? На кого се радваме? На това, че ще попълваме чистачите в Европа? Ние нямаме никаква причина, ако се развиваме по този начин, да се радваме, че сме в Европа – ние сме никой в Европа! И ако така се развиваме, ако продължаваме да отглеждаме едно неграмотно поколение, няма нужда да бъдем в Европа. Дали сме в Европа, дали сме в Азия или в Латинска Америка е все едно, защото нищо добро от подрастващото неграмотно поколение не може да се очаква. Ние трябва да променим кардинално веднага този резултат от работата на много управници, много години. Ние трябва да го променим това състояниена нещата, за да можем да разчитаме, че нещо хубаво може да очаква нашите деца след време“.
Автор: Стоян Колев (Фрогнюз)
- Жребий за квалификациите за Евро 2012 г.
България изтегли много тежък жребий за квалификациите за Евро 2012 г. и ще спори с Англия, Швейцария, Черна гора и Уелс.
„Трикольорите“ се паднаха в група от пет отбора без ясно изразен аутсайдер. Соченият за най-слаб отбор в групата – Черна гора пък беше наш съперник в квалификациите за Мондиал 2010 и определено ни създаде доста проблеми.
В Подгорица измъкнахме щастливо 2:2 в самия край, а в София пречупихме черногорците с късмет през първата част и силно второ полувреме за крайното 4:1. В момента тимът се води от стария ни познайник от периода като селекционер на Хърватия Златко Кранчар. (Повече за Черна гора)
Безспорно най-силният състав в групата е Англия, който се класира безапелационно на Мондиала в ЮАР. Под ръководството на Фабио Капело англичаните показват съвсем различен футбол от досегашния и много специалисти вече ги сочат дори за бъдещи световни шампиони. (Повече за Англия)
„Ще е трудно. Уважавам всеки отбор по света. Мачовете с Уелс са специални за нас. България не е лесен отбор, а Швейцария имат доста интересни млади играчи. Все пак мисля, че Англия ще е на Евро 2012“, каза минути след жребия Фабио Капело.
Швейцария е втория по сила отбор в групата на база ранкинга на отборите. Именно срещу тях беше и дебютът на селекционера Станимир Стоилов в националния отбор. Тогава България завърши 1:1 като гост. Селекционер на тима е Отмар Хитсфелд. (Повече за Швейцария)
С отбора на Уелс сме играли за последно в квалификациите за Евро 1996. Тогава ги наказахме на два пъти с по 3:0 с феноменални голове на Балъков, Трифон Иванов и Емо Костадинов. Наставник на Уелс е легендата Джон Тошак. (Повече за Уелс)
ПЪЛЕН ЖРЕБИЙ за квалификациите за Евро 2012 г. в Украйна и Полша.
Група А
Германия
Турция
Австрия
Белгия
Казахстан
AзербайджанГрупа B
Русия
Словакия
Ейре
Макединия
Армения
АндораГрупа С
Италия
Сърбия
Северна Ирландия
Словения
Естония
Фарьорски островиГрупа D
Франция
Румъния
Босна и Херцеговина
Беларус
Албания
ЛюксембургГрупа E
Холандия
Швеция
Финландия
Унгария
Молдова
Сан МариноГрупа F
Хърватия
Гърция
Израел
Латвия
Грузия
МалтаГрупа G
Англия
Швейцария
България
Уелс
Черна гораГрупа H
Португалия
Дания
Норвегия
Кипър
ИсландияГрупа I
Испания
Чехия
Шотландия
Литва
ЛихтенщайнПравила
В квалификациите за Евро 2012 участват 51 национални отбора на страни от Европа, които са разделени чрез жребий в 6 групи по 6 отбора и в 3 групи по 5 отбора.Деветте победители в групите и най-добрият втори отбор се класират директно за финалите в Полша и Украйна, които се класират като съдомакини на Евро 2012. Осемте отбора, завършили на второ място в квалификационните групи, ще играят бараж за класиране.
Източник: http://www.vesti.bg/
- Случай с българка от Чикаго разкрива лабиринтите на американската имиграционна политика
Българка, чийто баща е роден в щата Индиана и която получава американско гражданство в далечната 1981, е получила писмо от Държавния департамент, с което я уведомяват, че това е грешка и, че тя не е американка.
„Чикаго Трибюн“ съобщава за българка от Русе, заселила се в САЩ през 1997 година. Ангела Бонева е омъжена за българин, има 7-годишен син и е живяла в град Найлс преди да получи писмото от Държавния департамент.
34-годишната българка от 7 години се опитва да спре депортацията си. Помислих си, че е някаква шега, разказва Ангела. Израснах, смятайки, че съм американка. Сега искат да ми отнемат. Това е като лош сън.
Ситуацията с Бонева показва понякога зашеметяващата калейдоскопична същност на имиграционната система в САЩ, пише изданието.
Когато през 2003 Ангела Бонева се опитала да поднови американския си паспорт, Държавният департамент я информирал, че решението на консула да й даде гражданство през 1981 е в нарушение на изискване, по силата на което баща й би трябвало да е живял в САЩ 10 години преди тя да е била родена.
В действителност обаче той прекарал едва 6 години преди да се премести в България. Писмото отбелязвало, че това изискване за жителство било намалено през 1986 на 5 години, така че друг на нейно място би могъл да се възползва от улеснението.
Потърсеният от нея адвокат й дал абсурден на пръв поглед съвет: да приеме от родения в България неин съпруг Георги Петров, натурализиран гражданин от 2008 след като се установил в САЩ благодарение на нея, реципрочен жест, за да си върне отнетото гражданство.
Говорителката на Държавния департамент Адриана Галегос отказва да коментира ситуацията на Бонева, позовавайки се на конфиденциалност.
Източник: Кафене.нет
- Издирват убийците на Мартин Борилски
Убийците на Мартин Борилски са обявени за общодържавно издирване, съобщи пресцентърът на МВР.
Тази седмица Великотърновският съд призна Георги Желязков и Стоян Стоичков за виновни за жестокото убийство на българския студент преди близо 10 години във Франция.
Мерките им за неотклонение бяха променени от гаранция в задържане под стража.
Двамата не присъстваха в съдебната зала, а за оправдание адвокатите им посочиха проблеми с придвижването до Велико Търново и повреда в автомобила им.
Вчера представители на Съдебната полиция във Варна са потърсили Стоичков и Желязков на адресите, където са регистрирани, но те не са били открити. Днес от полицията също са ги търсили, но отново не са ги намерили.
Това е причината те да бъдат обявени за общодържавно издирване.
В постановлението се казва, че двамата трябва да бъдат отведени във Варненския затвор.
Ден след произнасянето на осъдителните присъди френският адвокат на майката на Мартин Борилски заяви, че
във Франция ще има отделен съдебен процес за убийството
Ерик Морен очаква първото заседание да е след 3-4 месеца.
„Процедурата в България няма абсолютно никакво правно влияние върху френската процедура. Тя е независима от френската. Те вървят заедно като няколко спътнички на съдбата от няколко години“, заяви той за Българското национално радио (БНР).
В отговор на въпрос дали натискът на Франция е довел до издаването на осъдителните присъди в България, Морен отбеляза, че българското правосъдие е трябвало „да се бори повече с натиска от антуража на обвиняемите“.
Френският посланик Етиен дьо Понсен от своя страна отрече да е оказвал натиск по делото и отбеляза, че най-важното е, че „съдът е взел предвид точно определените доказателства по ДНК пробите и другите елементи, които са предоставени от френските следователи“.
Българската съдебна сага с жестокото убийство на Мартин Борилски все още не е приключила, защото присъдата може да се обжалва пред Върховния касационен съд в 15-дневен срок.
Източник: VESTI.bg
- Брюксел и читалищният самодеен драмсъстав
Убедителното представяне на втората българска кандидатка за еврокомисарския пост Кристалина Георгиева пред ЕП, постави нови въпроси, свързани с подбора на кадри с висока международна квалификация, смята Георги Папакочев.
Прякото предаване от изслушването на Кристалина Георгиева в Брюксел предостави отново възможността българинът да участва, макар и само като свидетел, в демократичния процес по селекцията на бъдещия еврокомисар.
Независимо от усещането за своеобразен „реванш” на националното достойнство, очакван след нелепото представяне на първата кандидатура, реакциите на българската политическа класа и медии бяха по-скоро стреснати, отколкото окуражителни.
Просто отдавна закърнялата способност на гражданството и неговите представители във властта да се порадват на индивидуалния успех, независимо от оцветяването на партийните очила или въпреки тежките комплекси на собствената посредственост и ниска образованост, до голяма степен се изрази в класическото абсурдно недоумение: „Не може да бъде, та тя ми беше комшийка!”
Резервната национална гарнитура
Комшийка или не, г-жа Кристалина Георгиева беше вкарана в „еврокомисарския мач” не от резервната скамейка играчи на ГЕРБ – тя не членува в сегашната неопитна управляващата партия, а и деликатно отклони настойчивите покани да заеме вицепремиерския пост в правителството!
Бъдещата еврокомисарка беше извадена от виртуалната национална кадрова банка, която включва доказалите се на международния терен българи независимо дали са политици, експерти, учени, творци или студенти.
Тяхното признание и опит са резултат от качествата и усилията, положени във формациите с международно представителство, в глобалния бизнес, в политическите органи на световни и регионални организации като ООН, ЕС, НАТО и много други, в елитните университети на планетата, където преподават и учат, в реномирани световноизвестни научни институти, в средищата на глобална култура и цивилизация.
Те са основно сред двата милиона българи, напуснали през последните 20 години трайно родината си поради невъзможността да реализират в нея своите способности и интелект, но потенциално готови да й помогнат, ако тя, родината им, знае кога и как да се обърне към тях.
Money, money, money…
За разлика от Чехия, Полша и Балтийските държави, България очевидно има трудности в подобен тип комуникация. В първите години след прехода управляващите измислиха „Българския Великден” и „Бъдеще за България” не, за да използват потенциала на способните сънародници по света, а за да ги „скубят” за валута.
Дори един финансов министър с нечовешко малко име, беше скастрил лакомо младите „великденци”: „Ний от вас акъл нищьем, пари носетьи!”.
След неубедителното представяне на „сините якички” от НДСВ в управлението, тристранната коалиция реши да заложи основно на здравите сили със солидна съветска подготовка, резултатите от което днес са налице.
Всичко това, обаче, не попречи на отделни личности да намерят индивидуално международно признание на своите знания и лични способности, независимо че произхождат от малка балканска държава и колкото и трудности да им е струвало това.
Художествена самодейност
Днес същите тези хора, подобно на новата бъдеща еврокомисарка, са готови да измият лицето на държавата, но на каква цена?
Усетил киселинната политическа среда на София известният икономист проф. Илиян Михов побърза да отлети обратно за университета си в Сингапур, като отхвърли вицепремиерската оферта.
Подобни са реакциите на десетки, дори стотици ентусиазирани кадърни българи, натирвани зорлем обратно в чужбина от грубата местна партизанщина, от посредствената завистливост и ендемичната корупция на своите сънародници.
Сега, след като с успеха си новата еврокомисарка Кристалина Георгиева показа на българите, че Брюксел не е сцена за читалищни изпълнения на провинциални самодейци от партийните драмсъстави, може би нещо с отношението към българската „виртуална резервна кадрова скамейка” ще се промени?
Дай Боже, макар това да е малко вероятно. Причината – местният „европеец” не се променя лесно. Той просто не е такъв човек.
Източник: Deutsche Welle
- Българските традиции: Голяма Задушница
В съботния ден срещу Месни Заговезни за помен се приготвя „коливо“ (варено, подсладено жито), хляб и вино
В съботата срещу Неделя Месопустна (Месни заговезни) всички българи правят помен в чест на мъртвите – на голямата Задушница преди Великия пост.
Както името „Задушница“ показва, това е ден за възпоменаване на душите на починалите. За помена се приготвя „коливо“ – варено, подсладено жито. Българската традиция включва и хляб и вино. В по-ново време се прибавят дребни сладки и соленки.
Поменът се прави на гроба, в църква или у дома.
Обикновено на гроба свещениците извършват парастас, защото е по-кратък от панихидата. Тя е по-пространният молебен за упокоение на душите и включва повече молитви, както и четения от Евангелие и апостолски текст.
Според народното вярване на този ден душите на умрелите се връщат. Те стоят до собствения си гроб. Поради това техните живи роднини им носят храна и вино.
Ритуалното подаване и поливане служи за засищане на душите на починалите близки. След това се пали свещ на гроба, която пак според народните вярвания осветява пътя на душите в тъмното. Така те няма да се лутат.
Денят на голямата Задушница преди Месни заговезни всяка година е различен, защото зависи от датата на Възкресение Христово (Великден). Тази година големият празник е на 4 април.
За една календарна година обикновено Задушниците са четири – преди Месни заговезни, след Спасовден (Черешова), около Димитровден и Архангеловден.
Източник: VESTI.bg
- Местната власт се формира по порочен модел
Гарантира се представителство на сенчестия бизнес и престъпните босове
Моделът на формиране на местното управление е напълно порочен, което позволява едри представители на сенчестия бизнес и криминални босове да намират директно представителство в местната власт. Това показват резултатите от представеното в четвъртък проучване на Института за развитие на публичната среда, озаглавено „Купените местни избори или смъртта на местната демокрация“.
Изследването засяга местните избори през 2007 г. в общините Несебър, Созопол, Казанлък, Петрич и Сандански.Председателят на Института за развитие на публичната среда Антоанета Цонева посочи като основен извод на изследването невъзможността купената местна власт да изгради органи за самоуправление, които да представляват и да идентифицират ясно нуждите на гражданите.
Конструкцията на местната власт предполага създаването на типове стратегии за завладяването й, защото институциите са в „будна кома“. Взаимоотношенията между основните органи на местно самоуправление – Общинският съвет и кметът – са основани на институционалната им слабост и зависимост при осъществяването на техните функции, смятат авторите на изследването.
Конкурентни икономически интереси, търсят представителство в местната власт и използват изборите, за да се позиционират едни спрямо други. Това се постига чрез бизнес стратегия – създават се обединения от сходни и близки интереси, които се прикриват зад местни предизборни коалиции или партии. След като влезнат във местната власт, бизнес играчите задкулисно се договарят за управлението и го парцелират.
Може да се твърди, че в общинските съвети на изследваните общини са влезли съветници, чиито мандати са осигурени благодарение на купуването на гласове, контролиран вот или принуда. Пазаруването на избиратели става с „мръсни пари“, добави Цонева. Така се конструира зловеща картина. Избори 2007 в петте общини са превзети от престъпни мрежи, които купуват гласове, а ключови играчи са контрабандисти, трафикатни и наркоразпространители, посочи тя.
Авторите на проучването са на мнение, че само промени в изборното законодателство и неутрализиране на 300-те боса, тероризиращи местните общности, няма да решат проблема с корупцията на местно ниво и опорочаването на местните избори.
Наскоро след национално съвещание на МВР, в което участваха и шефовете на окръжните прокуратури, Цветан Цветанов и Борис Велчев заявиха, че има около 250 -300 човека, които тормозят обществото и страната като цяло. Вътрешният министър и главният прокурор си поставиха амбициозната задача тези хора да бъдат неутрализирани в рамките на тази година.
Участниците в изследването – Антоанета Цонева, Мирела Веселинова и Светослав Георгиев – обаче смятат, че дори и въпросните 250-300 човека да бъдат арестувани и съдени, на тяхно място ще се появят други хора, които дори може и да са повече на брой.
Интервюираните представители на различни политически сили в изследваните общини твърдят, че около 30 % от мандатите на партиите и коалициите, представени на местно ниво, са купени или манипулирани чрез контролиран вот. „Никой не се опита да ни убеди, че изборният процес е протекъл по един прозрачен начин“, посочи Цонева.
Насилието неизменно съпътства изборния процес в граничните и черноморските общини. В тези региони то е свързано с по-висока концентрация на криминален контингент, склонен към брутално нарушаване на правилата и установяване на контрол над територията и избирателите чрез използването на сила. По дефиниция в такива райони наличието на силни структури на организираната престъпност и разпадът на политическото са взаимно обусловени.
Купената власт обаче не може да бъде адекватна на очакванията на гражданите, обясни Антоанета Цонева.
Източник: Мediapool.bg
- Затвор за българин в САЩ за насаждане на расова омраза
Български гражданин се е признал за виновен по обвинения за разпространяване на антиеврейски символи и лозунги в нюйоркския район Бруклин, както и в притежание на оръжия
Българинът Ивайло Иванов е нарисувал със спрей свастики на 23 сгради в Бруклин, включително и на две синагоги и е разпространявал листовки с лозунга „Убий всички евреи”.
През 2008 г. нюйоркската полиция откри у дома на Иванов склад с оръжие и амуниции, за което тогава Еврочикаго писа. Поради фамилията си и местоживеенето той първоначално бе обявен за руснак.
Тайникът е бил разкрит, след като българинът се е прострелял с едно от оръжията по невнимание.
Ивайло Иванов се е признал за виновен и по двете обвинения – за притежание на оръжие и за насаждане на расова омраза.
Окончателното решене на съда ще бъде произнесено на 25 февруари, когато българинът може да бъде осъден на 18 години затвор.
- М. Незалзов: Срам и болка за България е гражданството
Гражданството е специална глава в живота на всеки българин, роден извън България, изпълнена с комични ситуации, унижения, отчаяние, болка и срам, казва за Frognews.bg бесарабският българин.
Михаил Георгиев Незалзов е бесарабски българин, роден 1974 г в с. Кирсово, Р Молдова. За първи път идва в България през 1991 г.; приет е да учи актьорско майсторство в НАТФИЗ. След завършването си е разпределен в Силистренски театър „Сава Доброплодни“, където работи и до днес.
интервю на Ана Кочева
‒ Какво Ви доведе в България?
‒ Съдбата.
‒ Трудно ли се адаптирахте към средата тук? Как Ви приеха ‒ като българин, или не съвсем?
‒ Мисля, че се адаптирах лесно. В началото, говоря за НАТФИЗ, от повечето колеги ние бяхме възприемани като руснаци. След втори курс обаче вече всичко си дойде на мястото. Въобще ние, говоря конкретно за бесарабските българи, с пристигането си в България, стартираме живота си тук от оценката за нас като „руснаци”. След три-четири години стигаме до оценката „вие сте по-българи от нас”. Според мен и двете неща не са верни; ние сме просто българи с всичките положителни и, разбира се, отрицателни качества, с които господ е надарил българина.
‒ Кога решихте, че искате да останете в България?
‒ Доста рано, още по време на следването. Някъде след втори курс.
‒ Имахте ли проблеми с установяването, с получаването на гражданство?
‒ С установяването почти никакви проблеми не съм имал. А гражданството е специална глава в живота на всеки българин, роден извън България. Тя, уви, изпълнена с комични ситуации, унижения, отчаяние, болка и срам. Това е срам и болка за България и за нейните чада, родени както вътре в нейните предели, така и извън тях. Лично аз съм чакал гражданството си 2,5 години, а сега разбрах, че го чакат между 4 и 5 години.
‒ Вие сте актьор в Силистренската трупа. Какъв е репертоарът ви?
‒ Аз за трупата няма да говоря, мога да кажа по‒скоро за моето място в нея. Едни ме харесват, други – не, съответно едните аз ги харесвам, другите – не. Нормална картина в България, а и извън нея, където се събират повече от трима българи заедно. А що се отнася до репертоара… ако зависеше от мен, нямаше да е сегашният…
‒ Има ли опасност от закриване на Силистренския театър и как оцелява той в ситуация на финаносова реформа на театрите?
‒ Има какво да се желае още, при това не говоря само за нашия театър. От както съм в театъра, а това са вече 15 години, в театрите все се прави реформа и тя все не става. В България думата реформа май означава по‒скоро „премахване”. За тия 15-20 „реформаторски години” се унищожиха читалища, музеи, театри, спортни зали, а сега се чудим, защо по-голямата част от учениците ни не знаят, кои са Вазов, Ботев, Левски дори. Но за сметка на това те са прекрасно запознати още от ученическата си възраст с алкохола, а в някои случаи и със спринцовка. Отвсякъде чуваме, че България изпитва дефицит от специализиран човешки ресурс, но с гледане на „интелигентни предавания” в прайм-тайма по телевизиите и посещения на чалгаджийниците, специализиран човешки ресурс трудно се кове. Но реформата си е „реформа”
‒ Имате награди. Какви са те?
‒ Скромни. През 2000 година съм награден от местна силистренска фирма, която по онова време се занимаваше с благотворителност, награждавайки в класациите „Най-добрият актьор и актриса за годината”. Получих наградата за ролята ми на Алдемаро в пиесата „Учителят по танци” от Лопе де Вега и за ролята ми на четиримата братя – близнаци в пиесата „Щръклица” от Панчо Панчев.
‒ Много бесарабски българи ли има по Ваши наблюдения в България? А в Силистра?
‒ Мисля, че са доста. И не заемат последно място в обществения живот на България както в наши дни, така и в миналото. Бесарабските българи винаги са играли важна роля в историята на България след освобождението й от турското робство. Едни от най-добрите и доблестни офицери в българската армия след Освобождението са бесараби: Олимпи Панов, Иван Колев и т.н. Първият ректор на СУ „Климент Охридски” – Александър Балан е също бесарабски българин. Министър-председателят Александър Малинов, който е изкарал, мисля, четири мандата, също е бесарабски българин. Говоря всичко това, не за да изтъкна бесарабските българи, а защото напоследък все повече гледам и чета различни материали за бесарабските българи и там ни представят малко като „бедният роднина”, „горките те”, което не е така. Имам чувството, че стана модно да се говори за „българите в чужбина”, но подчертавам „само да се говори”
‒ Случва ли се някои от тях да не успеят да се установят и да се наложи да се върнат обратно въпреки нежеланието им?
‒ Ами да, случвало се е. И случаите не са редки, дори познавам такива хора. На някои не им хареса тук, не можаха да се интегрират, но това са нормални неща според мен.
‒ Коя е най-голямата пречки, на която се натъкват „външните” българи в България?
‒ Българската бюрокрация. Пребориш ли я, става по-лесно.
‒ Как приеха Вашите роднини желанието Ви да останете? Не е ли сложно, когато родителите са далеч?
‒ Ще започна малко по‒отдалеч. Ние сме три деца в семейството, имам по-малки брат и сестра. Брат ми е сценичен работник в силистренския театър. Сестра ми завърши ЮЗУ в Благоевград и вече също работи в България. И тримата сме в България и мисля, че на родителите ни им идва малко вповече, та ние дори не можем да ги поканим на гости, забележете, защото нямат гражданство и при това положение попадаме в абсурдна ситуация. Трите деца са българи, родителите – не. Понякога си мисля, че поне аз, като най-големият трябва да се върна при родителите ни.
‒ А ходите ли си често?
‒ Ами според мен – нормално, но според родителите ми – рядко.
‒ Как се пътува дотам?
‒ Историите за пътуването до вкъщи, много приличат за историите за българското гражданство. Сложна работа.
‒ Къде е родината?
‒ Най-хубавото българско село – Кирсово.