Авторски
- БКП и ДС ни управлява и с „изпраните“ си на Запад дечица
Иван Сотиров: Как да си в едни редици с хора, които сменят каузите по-често от дрехите си?
Преди дни в една медия бяха публикувани документи, които припомняха известния факт, че видният проф. Д. с решение на ЦК на БКП е станал аспирант в АОНСУ, защото произхождал от висшата БКП номенклатура. Появиха се гласове, че професорът не може да бъде обвиняван, защото преди 1989 година у нас управлявала БКП и решенията се взимали на равнище ЦК. Институтът, в който той е работил, е бил подведомствен на ЦК – АОНСУ и затова е логично това да е бил „каналния ред“. Проф. Д. тогава не е бил шофьор, бодигард или партиен секретар, а научен работник. Тази процедура не е била само за него, а стандартна практика. Да, такива били времената! Публикуването на подобни документи от миналото било компромат. Важно било какво човек е направил с живота си и каква е нетната текуща стойност на неговите усилия – от коя страна на барикадата е.
Категорично не приемам опитът да се неглижира въпросът за номенклатурния и привилегирован статут на хората от елита на БКП, защото най-голямата несправедливост на прехода е, че той се извърши от и в полза на БКП и ДС номенклатурата. Днес, пак ни управляват тези комунистически династии, които ни управляваха по времето на комунистическия режим. БКП и ДС номенклатурата ни управлява не само с изпраните пари, които открадна от нас, но и с „изпраните“ си на Запад дечица, които днес са първи продавачи на либерална демокрация и западни ценности. Татковците на тези номенклатурни „либерали“ едно време преследваха и убиваха хора, точно заради изповядването на тези ценности. Тези, които не бяха от привилегированите по времето на режима, много добре знаят как бяха унищожавани и мачкани точно по този „канален ред“ всички достойни и свободни хора, които не искаха да слугуват на режима. Стотици хиляди българи бяха избити и репресирани по „каналния ред“ и по „стандартната процедура“. Точно по този „канален ред“, ако не си с правилния произход и поведение, нямаше как да отидеш на екскурзия в западна страна, камо ли да учиш в Оксфорд. Ние живеехме в лагер, който можеха да напускат само тези, които го ръководеха и надзираваха, както и техните деца и сътрудници! Да, професорът и научните работници от АОНСУ бяха идеологическите милиционери на БКП режима – те имаха „възвишената“ задача да контролират нашите мисли и нашите души. Да, такива бяха времената, така твърди днес и другарката Бокова. За БКП и ДС номенклатурата и за техните потомци, и тогава и сега, времената са добри, а за другите – те вече могат да отпътуват на Запад, щом тук не им харесва. Разбира се, ние не трябва да съдим децата на комунистическата номенклатура, така както тя преследваше децата и внуците на своите жертви, точно защото не сме като тях. Важното е днес да не съдим само за миналото им по времето на комунизма, а
да видим делата им през изминалите 26 години
На 5 март 2008 година, по време на управлението на Тройната коалиция, във вестник „Труд“ беше публикуван един материал на проф. Д. със заглавие „Разговорът за ДПС“. В тази публикация имаше множество скандални тези, които ме провокираха да се включа в този разговор с моя позиция, която беше публикувана в същия вестник на 8 март със заглавие „За другарската критика от философа Дайнов към философа Доган“.
Ето каква беше тогава основната теза на проф.Д: „А трайното настаняване на ДПС във властта не дава само лоши резултати, както се твърди. Социологически факт е, че колкото повече турци управляват, толкова повече намаляват предубежденията към турците от страна на българите. Не на последно място това е плод на кадровата политика на ДПС, провеждана крайно внимателно и с дълъг хоризонт.“
Интересно е, че чак един месец след това, на 8 април във вестник „Дневник“ излезе материал със заглавие „Никой не се признава за автор на скандален извод за ДПС“. В него се посочва: „Четири дни след предоставянето на доклада за междуетническите отношения в съвета по демографските въпроси, чийто председател е вицепремиерът Емел Етем никой не се разпознава като автор на извода: „Колкото повече ДПС упражнява власт, толкова повече намаляват негативните настроения спрямо турците“ Пак в тази публикация се посочва, че докладът е изготвен от дирекция „Етнически и демографски въпроси“, която се е позовала на анализ, изготвен от Центъра за социални практики, чийто ръководител е проф. Д., и който казва пред в. „Дневник“, че е бил дописан и че не е правил такива изводи.
От вестника обаче пропускат да попитат проф. Д., кой му е писал или дописал публикацията във в. „Труд“ отпреди месец.През 2014 година проф. Д сменя рязко посоката. ДПС се превръща в основна заплаха за Републиката. Защо ли?! Ами защото „кадровата политика на ДПС, провеждана крайно внимателно и с дълъг хоризонт„ е родила Пеевски. И сега: затегнете коланите, защото Проф. Д ще направи завой със бясна скорост. Във „Дневник“ той излиза със статия „Затегнете коланите“ – http://www.dnevnik.bg/analizi/2014/07/14/2342836_zategnete_kolanite/
– в която вижда спасението в партньорство между БСП и Реформаторския блок срещу коалицията „Пеевски“ и пита реторично: „Дали от тях може да дойде спасението?“ Ето един ключов пасаж от тази публикация на Проф. Д.:„През 2011-2012 г. Станишев успя да неутрализира кремълското крило на партията си и наложи победата на „проевропейското“ крило. И даде заявка за превръщането на БСП в нормална европейска партия. По същото време, отдясно, Меглена Кунева и нейната партия даваха сигнали, че се заемат да рестартират нормална десница, която да противостои на имитацията ГЕРБ.
Тогава нито вдясно, нито вляво се получи рестарт. Нов опит за рестарт на цялата политика, т.е. за заместването на договорките между босове с нормални партийни политики, беше заявката при раждането на Реформаторския блок: всички срещу мафията. Напомням: причината блокът да не се казва „десен“ е очакването нормалните леви също да се включат, като така създадатизцяло ново политическо пространство
от ляво до дясно
Влизането в блока на Зелените носеше същото послание. И този опит обаче не успя. „Левите“ (с достойното изключение на професор Близнашки) дезертираха за дни. С което оставиха десните в РБ да потънат в обичайната си семейна свада „кой е по-най-десен“ и така да доведат и до отпадането на Зелените.
Днес и БСП, и РБ получават нов шанс. В коалицията „Пеевски“ за тях място няма. Всички нейни участници презрително подритват БСП и няма как да не се опитат да ликвидират РБ, който е принципно против политиката на договорките.“
За проф. Д. няма никакво значение, че през 2010 година е издал книга „Моделът „Станишев“ Путинизацията на България“.
През 2012 г. той споменава за тази книга в интервю за „Новинар“, но пропуска да спомене пълното име на собствената си книга и от него отпадат думите „Моделът Станишев“. И това не е от небрежност, а защото в това интервю Сергей Дмитриевич вече е друг:
„Станишев е европейски човек. Това е парадоксално, защото е роден в Москва. Но той израсна стремително. И това се случи, когато отказа да подаде оставка след изборите през 2009 година. Там някъде легна на наковалнята и от него израсна европейски човек. Стремително върви нагоре като политик.“
А ето и още два забележителни пасажа от интервюто: „Положението е много интересно. Би имало рестартиране на българската левица, ако Станишев оглави партията и проведе нейната европеизация, което ще е добре за страната. Вдясно всичките процеси се събират в един фокус – Меглена Кунева, ще се опита да рестартира българската десница, да я извади от това мизерно положение, в което е. Особено ясно стана, когато младата гвардия на ДСБ напусна Костов и отиде при Кунева да й помага да рестартира десницата. В този случай любопитното е следното: Защо от ДСБ тръгват към Кунева а не от СДС? В СДС не остана никой. Там няма хора с капацитет.“
„Тези от ДСБ, които избраха Кунева, са хора с капацитет. Катастрофата вдясно се състои в това, че няма качествени хора. Нито един.“
Може би точно поради липсата на „качествени хора“ в ДСБ, тъй като „хората с капацитет“ според проф. Д. са избрали Кунева, професорът, днес, се е нагърбил с нова задача да попълни редиците им с „качествени“ хора от ляво. След като „достойното изключение професор Близнашки“ отлетя при ДПС, тази тежка загуба трябва да се компенсира с Дончева и Кадиев. Явно проф. Д, като автор на незабравимия плакат с Д…та на партия „Нов избор“ от 1994г. е решил, че ако се направи трансфер на лицата от плаката от ляво в дясно и обратно, то те могат да ни се представят като нов избор.
Дончева и Кадиев имат близка траектория до тази на проф. Д. Партията „Нов избор“, за която той работеше, беше свързана с ДПС и с Мултигруп, с която бяха свързани Дончева и Кадиев. Освен това, те и двамата са с висока степен на политическа мобилност. С лекота могат да долетят от честванията на комунистическия режим на Бузлуджа и от редиците на БСП – на граждански протест срещу управлението на БСП. Без всякакви угризения те могат да прескочат след деветосептемврийска манифестация или след полагането на венци пред паметника на окупиралата ни „Съветската армия“, на подписване на Манифест за спасение на Републиката. Със същият ентусиазъм, с който са се борили като кандидати за кметове на София от БСП и АБВ, те могат да държат речи на форум на партия, която винаги се е афиширала като най-дясната и като най-яростния противник на БСП и АБВ.
Днес проф. Д. е инициатор на Манифест за спасение на Републиката от мафията и олигархията. Манифестът има много верни констатации, но е премълчано най-важното – какъв е генезисът на олигархията? Като се има предвид, че той е като генезиса на баш автора, не бива да се учудваме, а и не може да искаме от някой да свидетелства срещу създателите си. Виждам, че и доста читави хора са го подписали; е, има и такива, които още страдат за Народната Република, но страстта по кръглите маси у нас явно е непреодолима. На подписването се чувстваше липсата на Джеки Вагенщайн, на Сендов и на Андрей Райчев, но пък присъстваше Копринка Червенкова. Едно време тя беше публикувала в „Литературен форум“ Открито писмо до Евгений Дайнов – http://www.slovo.bg/old/litforum/135/kcherven.htm.
В него могат да се прочетат такива пасажи:
„Ето тази ситуация ти свари, като се върна от Лондон, скъпи Генчо, и много правилно се ориентира, затова се усука около най-престижната тогава институция – президентството. Не помня вече какъв беше – съветник, местен имиджмейкър или продавач на образи в чужбина. По-важното е, че когато титулярът на тази така престижна институция се „деактуализира“, нищо не ти попречи да участваш в елиминирането му, както и в подялбата на печалбата от сделката. Допускам, че точно в този период (виж как звучи като истинско биографично изследване) ти окончателно си се разделил с илюзиите си, че е възможно да играеш и ролята на свободен интелектуалец, и си стъпил на терена на чистия (и добре платен) партиен активизъм. Някои по-сръчни от тебе момчета доста по-рано се бяха преориентирали, но затова пък ти се постара да наваксаш. И в голяма степен успя.“
„Вие и лично ти, драги Генчо, развратихте, купихте (за жълти стотинки) и в крайна сметка унищожихте т. нар. интелектуална общност, подлагайки на строги санкции всеки опит за независимо поведение или говорене. Обявихте себе си за единствените „политически правилни“ и внушихте у хората панически страх от „политическата неправилност“. Как, ще попиташ. Финансово, скъпи, финансово. Запушихте чак с телата си каналите до всяко външно или вътрешно финансиране за дейности, неодобрени от вас. Въведохте най-отвратителната норма за успех – нормата на политическото лакейство. И така убихте всяко желание за свобода, за независим поглед… Убихте форума.“
Това открито писмо е илюстрация, че има хора, които са го подписали, въпреки негативната оценка за моралните качества на основния инициатор. Да, има такива които заявяват: Аз подписах Манифеста, въпреки отношението ми към някои от инициаторите; или: Аз подписах именно заради инициаторите, въпреки резервите ми към самия документ. Не намирам Манифеста за особено смислен, но това е малкият проблем, големият проблем е илюзията, че морална кауза може да се отстоява редом с хора, доказали склонността си да сменят каузите си, по-често от дрехите си.
- Strong Illinois home sales and prices continue into February
SPRINGFIELD, Ill. — Positive housing market momentum carried into February with home sales and median prices experiencing solid year-over-year gains, even amid lower inventory levels, according to the Illinois Association of REALTORS®.
Statewide home sales (including single-family homes and condominiums) in February 2016 totaled 8,528 homes sold, up 5.7% from 8,066 in February 2015.
The statewide median price in February was $160,000 up 7.8% from February 2015 when the median price was $148,375. Statewide median prices have notched year-over-year increases for the last 42 months. The median is a typical market price where half the homes sold for more and half sold for less.
„Illinois continues to see sustained growth in sales and median prices, indicating the market is poised for a strong rollout for the spring selling season,“ said Mike Drews, GRI, president of the Illinois Association of REALTORS® and broker-associate with Charles B. Doss & Co. in Aurora. „All signs point to sellers seeing intense interest from buyers who are competing in a market where there are fewer properties from which to choose.“
The time it took to sell a home in February averaged 81 days, down from 90 days a year ago. Available housing inventory totaled 56,563 homes for sale, an 11.3 % decline from February 2015 when there were 63,791 homes on the market.
The monthly average commitment rate for a 30-year, fixed-rate mortgage was 3.66 % in February 2016, down from 3.87 % during the previous month, according to the Federal Home Loan Mortgage Corp. In February 2015 it averaged 3.68%.
In the nine-county Chicago Primary Metropolitan Statistical Area (PMSA), home sales (single family and condominiums) in February 2016 totaled 6,095 homes sold, up 6.1% from February 2015 sales of 5,744 homes. The median price in February 2016 was $187,500 in the Chicago PMSA, up 7.1% from $175,000 in February 2015.
“The housing market in Illinois continues to record comfortable increases in both sales and prices,” said Geoffrey J.D. Hewings, director of the Regional Economics Applications Laboratory (REAL) at the University of Illinois. “Particularly important has been the consistent decrease in the percentage of sales accounted for by foreclosed properties in Chicago. The influence of foreclosed properties on aggregate prices seems to be diminishing while the foreclosure inventory remains at levels above those during the pre-recession period.”
According to the data, fifty-nine (59) Illinois counties reported sales gains for February 2016 over previous-year numbers, including St. Clair County, up 23% with 182 units sold; Champaign County, up 21.9% with 128 units sold; Will County, up 12.6 % with 598 units sold; and Cook County, up 3.6 % with 3,384 units sold. Fifty (50) counties showed year-over-year median price increases including Winnebago County, up 18.3 % to $84,000; McHenry County, up 18.2 % to $175,000; and Peoria County, up 9.7 % to $96,500.
The city of Chicago saw a 2.1% year-over-year home sales increase in February 2016 with 1,528 sales, up from 1,497 in February 2015. The median price of a home in the city of Chicago in February 2016 was $238,000, up 12.3% compared to February 2015 when it was $212,000.
“Now is the time to sell your home if you’ve been thinking about doing that,” said Dan Wagner, president of the Chicago Association of REALTORS® and senior vice president for government relations for The Inland Real Estate Group. “Compared to last year, the median sales price for all closed sales is up about 12 % and there is a faster turnaround time between when a home is listed and when it sells.”
Sales and price information is generated by Multiple Listing Service closed sales reported by 28 participating Illinois REALTOR® local boards and associations including Midwest Real Estate Data LLC data as of March 7, 2016 for the period Feb. 1 through Feb. 29, 2016. The Chicago PMSA, as defined by the U.S. Census Bureau, includes the counties of Cook, DeKalb, DuPage, Grundy, Kane, Kendall, Lake, McHenry and Will.
The Illinois Association of REALTORS® is a voluntary trade association whose more than 44,000 members are engaged in all facets of the real estate industry. In addition to serving the professional needs of its members, the Illinois Association of REALTORS® works to protect the rights of private property owners in the state by recommending and promoting legislation to safeguard and advance the interest of real property ownership.
Find Illinois housing stats, data and the University of Illinois REAL forecast at www.illinoisrealtor.org/marketstats.
- The Financial Times: ЕС продаде душата си на Турция
Европейският съюз загуби своето решаващо постижение. Сделката с Турция е най-срамното нещо, което сме виждали в съвременната европейска политика, пише вестник „Файненшъл таймс“, цитиран от БГНЕС. „В деня, когато лидерите на ЕС подписаха споразумение, турският президент Реджеп Ердоган разкри истинските си възгледи: демокрация, свобода, върховенство на закона? За нас тези думи вече нямат никаква стойност“. В този момент Европейският съвет трябваше да сложи край на разговора с турския премиер Ахмед Давутоглу и да го изпрати у дома, пише вестникът.
Но вместо това, лидерите на ЕС сключиха споразумение с него, предоставяйки пари и много други ползи в замяна на помощ в бежанската криза. „И това със страна, чието ръководство току-що отписа демокрацията. В този ден ЕС не само си продаде душата, но сключи и неблагоприятна сделка”, добавя изданието.
Според статията не може да прецени дали споразумението е в съответствие с Женевската конвенция или други елементи на международното право. „Приемаме, че Европейският съвет може да гарантира, че всичко това би получило съдебно одобрение. Дори и да е законно, все пак остават съмненията дали е възможно. Интересно е дали ЕС ще се откаже от обещанията към Турция, ако Анкара не изпълни своите”, се посочва в коментара, според който дори и да бъде напълно изпълнен, договорът не улеснява много ситуацията.
„Очакваният брой бежанци, които се опитват да стигнат до ЕС, многократно надвишава 72 000 души, което е договорено с Турция”, се добавя в статията. Нататък в текста се припомня, че затварянето на балканския път даде кратка глътка въздух на страните от Северна Европа, но все още има редица алтернативни пътища, които бежанците могат да използват.
„Затварянето на границите не намалява притока на бежанци, а само го пренасочва. Това е класически пример за прехвърляне на даден проблем на някой друг. Едностранните решения за затваряне на границите в крайна сметка ще доведат до това Шенгенската зона да се превърне в малък клуб от северноевропейски страни, вероятно модел за бъдещата еврозона. Това ще бъде първата стъпка към разделянето на ЕС, се казва в текста.
Според „Файненшъл таймс” споразумението с Турция ще се отрази и на дебатите за британския референдум за „Брекзит”. „Дали лагерът, който поддържа изхода на страната от ЕС, няма да се обяви против пътуването без визи на 75 милиона турци ?“ Всеки човек, загрижен за демокрацията и човешките права, ще съжалява за това споразумение“, пише вестникът.
„Същото би го помислил и всеки, който се страхува от германското господство в ЕС, с оглед на това, че договорът беше иницииран от Ангела Меркел. Германският канцлер имаше спешна нужда от него, за да се измъкне от трудностите, в които самата тя се постави. Именно нейното едностранно решение да отвори границите на Германия превърна бежанската криза от лесно решима в ситуация, която не може да се контролира“, отбелязва статията. /„Сега“/.
.
- Погребан минерален извор край Видин може да дава над 1/3 от световното производство на йод
Материал на Konkurent.bg
Безценното подземно богатство на България са минералните извори. На малка територия, каквато е нашата, има 37 действащи минерални извора, които се използват за лечение. Една от най-лековитите в България и в Европа е забравената минерална вода на село Сланотрън, което се намира на 16 км от Видин и на 8 км от Дунав мост 2. Химическият състав на тази вода е уникален – тя е хипертермална, хлоридна, натриева, бромна, йодна и сероводородна разсолна вода. Лекува над 80 вида болести. Нейната степен на минерализация е много по-висока от тази в Карлови Вари.
Лекува всякакви упорити кожни заболявания – псориазис, екземи, алергични обриви, нерводермити, уртикария, бронхиална астма, полови проблеми – мъжки стерилитет, безплодие, хипоплазия на матката, климактериум. Успешно и бързо премахва всякакви възпалителни заболявания, болести на двигателния апарат, на горните дихателни пътища, стомашно-чревни и стоматологични заболявания, следоперативни и слединфарктни състояния и др. Обяснението за широкия спектър на лечение е, че в този водоизточник се комбинират няколко типа минерални води, които в други находища се срещат поотделно като сероводородни, солени или йодо-бромни.
Изворът е експлоатиран от 1960 г. до 1986 г.
През това време хора от страната и от близките Сърбия и Румъния се възползват от лечебните качества на водата и идват на място да се лекуват. През 1986 г. изворът е затворен с бетонна тапа. Причината за това решение е навлизането на тези свръхсолени и агресивни води във водоносния слой, от който черпят вода артезианските кладенци, осигуряващи водоснабдяването на Видин. По-късно става ясно, че мярката е била прибързана, а за замърсяването са допринесли дейностите на местния свинекомплекс, мина Кошава и използването на изкуствени торове в земеделието. Сега не работи и банята, а всичко е разрушено и изоставено.
Местните хора още не могат да прежалят извора
Къщите в Сланотрън са големи, красиви, двуетажни, строени така, че да има стаи и за курортистите, които идват тук да се лекуват. В селото сега живеят едва 530 души. Стотина са в чужбина, където се грижат за възрастни хора. Местните и кметът Венелин Павлов обаче са оптимисти за възраждането на извора. Те не само си спомнят за минералната баня, но и продължават да се надяват изворът отново да бликне.
„Хората, които идваха с бастуни и патерици, след процедурите изхвърляха тези помощни средства. Имаше цяла камара от патерици и бастуни. Имаше едно момиче в VIII клас, което нямаше коса и нашата вода го излекува, порасна й гъста черна коса. Екземите се чистеха изцяло – идват хората, натопят се и се оправят. При порязване 2 дни си топиш ръката и всичко зараства. Говорят, че помага и на язви. На гладно по 1 супена лъжица и раната се калцира. Минерализацията е много висока – 57.845 г на литър. Водата се ползваше активно” – спомня си кметът Павлов.
Изворът е открит през 1958 г., когато се правят сондажи за нефт и газ. През 1960 г. хората започват да се топят в горещата вода в изкопаните два гьола и да я ползват като хигиенна баня. Започва да функционира малка минерална баня. По-късно се изграждат и басейни – един мъжки и два женски. През 1963 г. село Сланотрън е обявено за балнеологичен курорт от местно значение.
Витанка Йонова е работила 10 години в банята.
„Това време беше хубаво, хората се лекуваха, много жени забременяха, тези с псориазис имаха облекчение, а екземите направо изчезваха. Аз също съм се лекувала от язва на дванайсетопръстника. Отивах сутрин, пийвах 2 глътки вода и така се оправих. Тогава влизах да мия басейните. Хората с разширени вени не влизаха в басейна, топяха си краката само в кофи с вода и то за кратко и казваха, че вените се свивали. Идваха с патерици и си тръгваха без тях. Една жена дойде с 2 деца с мускулна дистрофия, които се изправиха на крака. Минаваха хиляди хора. Тази вода е безценно богатство” – категорична е Йонова.
Водата от извора е била с толкова голям дебит, че са прокарали тръби до Видин до специално изградената минерална баня. Тя започва работа, но се оказва, че през дългия път температурата на водата пада и няма същия ефект. Сега сградата все още стои, но е порутена. Имало е и автобуси, които превозвали хората в Сланотрън. Болните се приемали от лекари и фелдшери, назначавали им се процедури и се определяло колко време да стоят в лечебната вода.
Дядо Виктор е бил майстор на сондажа и още пази спомени от чудодейните свойства на извора.
„У дома дойде човек, който се е лекувал къде ли не, по тялото му излизаха пришки и губеше сили. Беше ходил и при баба Ванга, която му казала за Сланотрън. И действително, направи две бани и всичко му изчезна. Идва при нас и плаче от радост като малко дете” – спомня си възрастният човек.
Откакто затвориха водата през 1986, ходим по мъките
каза кметът. По думите му хората се били устроили да развиват курортно дело. Издигали къщи на 2 етажа, имали поминък. Всеки предвиждал да има 1-2 стаи за курортисти. Направен бил и стол към ресторанта със осигурени закуска, обяд и вечеря.
„Всички са добри тук, защото са състрадателни към болежките на хората. През последните години минералната баня беше към „Курортно дело” – Вършец и летовниците идваха с карти. Сега, когато построихме моста, когато няма граници и сме в Европейския съюз, когато имаме наши туристически фирми, не се прави нищо. Защо да не идват тук болни от чужбина, от круизните кораби също. Последният ми разговор беше миналата година с представител на министерството за регионално развитие и благоустройство, който ми отговори, че всичко, което предлагам е много добро, но има затруднения”, разказва Венелин Павлов. Той смята, че основната причина да не се сондира отново минералната вода е слабата заинтересованост. Досега е провел няколко срещи с проф. Щерев, който е категоричен, че съществуването на водата е неоспорим факт от направените космическите снимки. Новият начин на ползване ще бъде екологичен и няма да се замърсява околната среда. Предвиждат се два дублетни сондажа на 1 км разстояния – единият ще изкарва водата, която ще се ползва и на 1 км ще се връща пак в тези пластове. Така водата ще се редуцира. 10% от нея е необходима за нуждите на балнеологията, а другите 90% могат да се ползват за промишлени нужди – отопление, оранжерии, рибарници. Освен това част от минералните вещества са ценна суровина за фармацевтичната и химическата промишленост. Стойността на двата сондажа и една топлообменна станция, която да отнема температурата, възлизат на 3.5 млн. лв., уточнява кметът на Сланотрън.
Преди 2 години монтанската фирма „Йодиум” предлага да се извличат елементите от водата и имат намерение да направят нов сондаж отстрани на стария. Но се отказват.
Стоим върху пари и не искаме да си ги вземем
кахъри се кметът.
„Голямата ми мъка е, че хора от цялата страна ми звънят и искат 1-2 бутилки от водата. Но вода няма. Да, има в мина Кошава такъв извор, но той не е със същите качества”, излива болката си Венелин Павлов.
Потърсихме и мнението на кмета на община Видин Огнян Ценков, който представи общинската стратегия за развитие на хидротермалния потенциал на района.
„Становището на община Видин е, че целият регион трябва да се развива. Минералните извори, които са на най-близка дълбочина, са край село Сланотрън, и оттам трябва да започнем. В общинския план сме заложили средства за два сондажа, с които да се изследва както дебита, така и минералното съдържание на изворите. Първо ще тръгнем оттам, за да изградим една стратегия за това как да използваме тези минерални извори”, каза градоначалникът. Той изрази надежда това да бъде сериозен ресурс, който да е в полза на общината.
„Тези води са богати на сяра и на йод. По неофициални данни от тях може годишно да се отделя 20 тона йод, а световният му добив е 50-60 тона. Това означава, че могат да се добият сериозни количества, но всичко това е въпрос на време и на средства, които ние трябва да осигурим, за да се осъществят тези сондажи” – коментира видинският кмет. Според Огнян Ценков трябва да има и инвеститор, който да развие съответната дейност, да се използва местния ресурс, да се разкрият работни места. Разчита се както на подкрепата на държавата, така и на общинския съвет, защото всички дейности, които местната власт предприема, са свързани с решения на общинския съвет.
Снимки: Konkurent.bg
.
- Петър Василев: Затворниците могат сами да построят нов затвор
Снимка: Sapibg.org О.р. генерал-майор Петър Василев ръководи Главна дирекция на местата за лишаване от свобода в България в продължение на 10 години – от 2001-ва до 2011-та. Преди да заеме този пост, той дълго време е бил зам.-началник на затворите. Започнал е да работи в тази система още през 1975 г. . Той е роден през 1951 г. Завършил е право в СУ “Св. Климент Охридски”. За съжаление неотдавна о.р. генерал-майор Петър Василев е починал. Може би това интервю с него, което препубликуваме, е било една от последните му публични изяви.
Интервю на Елена Енчева с о.р. генерал Петър Василев,
– Eвросъдът по правата на човека в Страсбург излезе с пилотно решение срещу България за мизерията в затворите и ни даде година и половина за решение на проблема. Какви са възможните решения, г-н Василев?
– Пилотното решение на Страсбург е шамар за безхаберието на държавата към лошите материални условия в местата за лишаване от свобода. Още преди 6-7 години, когато бях главен директор на местата за лишаване от свобода, наш анализ показа, че са необходими нови около 44 000 кв. м жилищна площ, за да се постигне минимумът за нормално човешко съществуване в 13-те ни затвора. Включвам в бройката и поправителния дом в Бойчиновци.
– Става дума за осигуряване на по 4 кв. м на човек?
– Да, макар че европейските норми са за 6 кв. м и те вече значително са надхвърлени в редица държави като Великобритания, скандинавските страни, та дори и в Турция. Южната ни съседка прави бум в развитието на материалната база през последните 10-15 години и опитът є заслужава внимание.
Докато у нас жилищната площ в затворите не само не се е увеличила, а е намаляла. Затова съм изключително смутен от оповестените от Министерството на правосъдието мерки по изпълнение на пилотното решение на Страсбург. Като най-важна сред тях се сочи оптимизацията на персонала. Под това се разбира само едно: съкращаване, съкращаване, съкращаване. А според мен специализираният персонал в местата за лишаване от свобода би трябвало да се увеличи с 200-300 бройки.
– Защо?
– Защото предстои да се въведе т.нар. електронно наблюдение, прословутите електронни гривни. Те ще се прилагат спрямо обвиняеми с мярка за неотклонение “домашен арест”, ще се слагат и на онези, които изтърпяват наказание “лишаване от свобода” в общежития от открит тип и работят на външни обекти без охрана. Гривни ще носят и осъдените на пробация, на които е забранено да напускат местоживеенето си, да посещават определени райони, заведения и т.н.
За електронното наблюдение очевидно трябват хора. Обвиняемите под домашен арест традиционно са около 600 из цялата страна и трябва да бъдат контролирани във всеки момент.
– Ставаше дума за съкращения на администрацията.
– В системата на затворите има 14 юрисконсулти. Ще ги съкратят, защото били чантаджии, чиновници, които не работят на терен. А тези хора представляват държавата в около 500 делa годишно, водени срещу затворите само на ниво национални съдилища. Всяка заповед за назначение и наказание на служители в системата също се съгласува с юрисконсултите. Е, кой ще следи за тяхната законност, като се съкратят юристите?
Нека премахнат привилегиите им по Закона за МВР (първа категория труд, по-ранно пенсиониране и т.н.), да преминат на трудово правоотношение, но да се казва, че на затворите не им трябват юрисконсулти, е абсурдно! Ще се съкращават и всички медицински кадри в местата за лишаване от свобода, като идеята е тяхната работа да се поеме от джипита и от външни медицински заведения.
– Какво лошо има в това?
– Много лошо има! Затворите са специфично място, в което всеки при постъпването му трябва да бъде освидетелстван от медицинско длъжностно лице. И си представете следната ситуация. Петък вечер, водят задържан. При днешните прояви на престъпността при задържане понякога се налага да се употреби и сила. Ако човекът е видимо пострадал, ще бъде изпратен в медицинско заведение. Но ако на пръв поглед нищо му няма, а всъщност е бит, кой ще констатира причинените травми? Ще дойде ли джипито да го прегледа в полунощ?
Друг пример – затворниците, изолирани в карцери като дисциплинарно наказание. Дължи им се медицинска помощ по всяко време на денонощието, щом поискат. Кой ще дойде да прегледа затворник в карцера, когато се налага?
Ще се съкращават също счетоводителите и служителите от финансово-счетоводната служба. Може би това е единственото разумно нещо – зещо са ни финансисти, когато няма финанси?!
– В затворите няма и работа.
– Работа няма, защото няма кой да я създава. Иначе има какво да се прави. Става дума за едно общество от около 10 000 лишени от свобода и 4000-5000 служители. Те имат нужди, които може да бъдат задоволявани чрез производство на място. Защо например да не се шият униформи, дрехи за самите затворници, спално бельо, защо да не се прави офис оборудване? Защо да няма строителни бригади, които да ремонтират затворнически сгради?
Трябват ни нови затвори, а не фалшиви мерки. Да, за това са нужни пари. Но те могат да бъдат заработени от самите затворници, ако рационално се използва трудът им. Не е нечувано и невиждано. Всички български затвори, които са строени в периода 1929-1939 г., са вдигнати именно по този начин. Загърбваме собствения си опит и чакаме държавата да ни намери отнякъде нещо си, за да се подобри положението!
– Добре, какъв е изходът? Казвате, че отдавна трябват още 44 000 кв. м площ, но държавата очевидно няма пари. Какво да се направи, та да стигнем поне Турция?
– Според международните експерти трябва да се коригира наказателната политика на държавата – т.е. в затворите да влизат толкова хора, за колкото има място, за да съществуват човешки.
Евросъдът бе категоричен – състоянието на икономиката и липсата на средства не са аргументи, с които да се оправдава бездействието на държавата за създаване на нормални битови условия там.
Проблемите трябва да се решават директно.
Като начало например да се отпуснат 10 000-15 000 лв. за обезпаразитяване на помещенията в затворите. Знаете ли, че в затворите има плъхове, които поставят под риск телефонните кабели, електрозахранването, отходните канализации, които са с PVC тръби, и т.н.? Кой ще погледне сериозно на нас, ако не решим поне този проблем? Но за това не се мисли, напротив – чувам включително че се обмисля и закриването на действащи затвори.
– Обсъждали ли сте идеите си с ръководството на Министерството на правосъдието?
– В главната дирекция съм внасял такива предложения няколко пъти. В Министерството на правосъдието също – поне два или три пъти. Отговор няма. Не било толкова трудно да направим един затвор с бюджетни средства! Дано да стане, но твърде се съмнявам. Според мен няма как да се мине без чуждестранни инвестиции, т.нар. публично-частно партньорство.
– Колко грубо струва изграждането на затвор?
– Затвор за 1000 души излиза около 50 млн. евро.
– Не е ли множко?
– Говорим за затвор! Той няма да се прави с итонгови тухли – ще ги изровят с лъжиците! В затвора всичко е особено, освен килии са нужни охранителни и работни помещения, стаи за състава, салони за свиждания, болници, училища. Изчисленията са, че за строителството на един затвор са необходими 30 месеца от избора на изпълнител.
Такива са офертите, които сме получавали. 30 месеца са 2 години и половина. Не е малък срок. Но през това време не се обслужва инвестицията. Възвръщането є започва след предаването на обекта – т.е. след 2 години и половина.
Времето е предостатъчно да се преструктурира изцяло дейността по организацията на труда на лишените от свобода и да се възстановят дейностите, за които вече говорихме.
– Други резерви?
– Вижте къде е Софийският затвор. Това са 40 дка в сърцето на столицата на държава член на ЕС. Само от продажбата на терена може да се възстанови поне 1/3 от стойността на новия затвор, ако не и повече. И това няма да са средства от хазната, от джоба на пенсионера, на бол-ния, на гладния.
Вижте и Варна. Затворът там също е на привлекателно място в центъра на града, а вече има и отреден терен за нов затвор, който директно може да се използва. Даваме си сметка, че две години и половина са повече от срока, който ни е отреден по пилотното решение на Страсбург. Но ако през това време поне финализираме процедура за построяването на нов затвор, това ще е достатъчно.
Другият вариант е трагичен – ако не изпълним пилотното решение, освен че ще търпим политически санкции от Комитета на министрите на СЕ, Страсбург тепърва ще присъжда големи обезщетения по всяка жалба на затворник за мизерните условия у нас. Не е ли по-добре, вместо да отидат за нов затвор?!
Имайте предвид и друго. От 2010 г. насам СЕ работи все по-активно за това осъдените в чужбина да изтърпяват наказанията в собствените си държави. Не разполагам с официална статистика колко са българските граждани, осъдени на лишаване от свобода зад граница. Но по неофициални данни те са около 6000. Къде точно ще ги сложим, когато ни ги върнат?
.
- Орбан: В Европа истината е забранена. Мигрантската инвазия е планирана
„В Европа нямаме право да кажем истината – за планираната мигрантска инвазия, тероризма и престъпността. Нашият общоевропейски дом днес не е свободен“, заяви премиерът Виктор Орбан в деня на националния празник на Унгария, цитиран от БГНЕС.
Европа днес не е свободна. Ние нямаме право да кажем на глас, че Европа е застрашена от мигрантска инвазия, добави Орбан. „Днес, 168 години след като европейските народи се бориха за свободата си, Европа – нашият общоевропейски дом, не е свободен“, каза Орбан на тържеството по повод годишнината от революцията от 1848/49 година.
Според него „Европа днес не е свободна, защото свободата означава да се казва истината, а в днешна Европа е забранено да се казва истината“. „Ние нямаме право да кажем, че Европа е застрашена от огромна маса мигранти, които внасят тероризъм и престъпност в нашия континент. Нещо повече, европейците нямат право да кажат, че мигрантската вълна не е случайна, а нещо много отдавна планирано, и че става въпрос за контролирана акция“, каза още Виктор Орбан.
Унгарският министър-председател смята, че в Брюксел са прекалено ангажирани с разпределението на чужденците из цяла Европа. Европейците обаче лека-полека се събуждат и осъзнават, че тяхното бъдеще е поставено под въпрос, каза още Виктор Орбан.
Днес Унгария отбелязва 168 години от избухването на Революцията и борбата за свобода от 1848-1849 г., която е едно от най-значителните събития от новата история на страната.
Българската традиция в култа към Лайош Кошут е уникална. Освен в земите с унгарско население в Карпатския басейн (Трансилвания, Войводина, Южна Словакия), България е единствената страна, в която от 1849 г. до наши дни тази традиция се поддържа непрестанно. Нейни основни средища са градовете Шумен и Видин, където унгарско-полската емиграция оказва непосредствено влияние върху местното население и по този начин оставя ярки следи в българската културна история.
Източник: Memoriabg.com
.
- Юный израильский гений совершил прорыв в нейробиологии
Амир Гольденталь уже совершил научный прорыв, а ему еще нет и 20.
Tamar Trabelsi-Hadad,
Израильский гений в своих исследованиях по физике открыл способы лучшего понимания неврологических феноменов.
В возрасте 16 лет, когда друзья Амира были заняты сдачей вступительных экзаменов, он оканчивал первый курс бакалавриата по физике – и уже поступал в докторантуру.
Руководство факультета физики и Центра неврологии Университета имени Бар-Илана приняло беспрецедентное решение позволить юноше поступить в докторантуру – и очень скоро убедилось в его правильности. Гольденталь с отличием окончил бакалавриат и магистратуру.
Кроме того, он публиковал статьи в международных научных изданиях и был выбран участником съезда лауреатов Нобелевской премии в Японии, нацеленного на сближение двух поколений людей, повлиявших на развитие мировой науки.
Его докторская диссертация представляет собой новый взгляд на неврологические заболевания, такие как эпилепсия, болезни Альцгеймера и Паркинсона. В ближайшее время Гольденталь отправится в медицинский исследовательский центр в Германии вместе со своим руководителем, профессором Идо Кантером, деканом факультета физики и руководителем Центра многодисциплинарного исследований головного мозга имени Гонда. Они приглашены старшим научным сотрудником в области неврологии для апробации своих наработок в лечении пациентов с повреждениями мозга.
«Я всегда интересовался физикой и биологией, но я и представить себе не мог, что смогу заняться исследованием, которое поможет больным людям, – говорит Гольденталь. – Мы приблизились к пониманию процессов, происходящих в головном мозге человека, таких как эпилептические припадки, но нам еще предстоит проделать огромную работу».
Профессор Кантер, всемирно известный физик, ставший профессором в возрасте 33 лет, каждый вечер отвозит Гольденталя на автобусную остановку после того, как подходит к концу очередной день их работы над исследованиями.
«Амир обладает талантом, необыкновенным во всех отношениях. Он выиграл приз на конференции нобелевских лауреатов в Японии за лучшую исследовательскую работу, он читает лекции для первоклассных ученых и завоевал признание. Я уверен, он займет высокое положение в обществе, в Израиле и во всем мире», – говорит профессор Кантер.
.
- XII световна среща на българските медии ще бъде в Прага
Дванадесетата световна среща на българските медии ще се състои от 17 до 21 май в чешката столица Прага. Темата тази година е „Медиите и гражданските каузи“, обяви на пресконференция в понеделник генералният директор на БТА Максим Минчев.
.
Българската телеграфна агенция и Асоциацията на българските медии по света организират поредното издание на форума, събиращ ежегодно журналисти от България и света.
След три есенни издания събитието се връща отново в традиционното си време – през пролетта, в навечерието на 24 май, отбеляза Минчев. За избора на място тази година, той посочи, че традиционно Чехия е една от близките на България страни, там имаме официално признато българско малцинство, силни медии и културен институт.
Специален гост на форума ще бъде кметът на София Йорданка Фандъкова, която със своята колежка от Прага Адриана Кърначова ще открият световната среща. Сред участниците ще бъде и един от най-добрите чешки журналисти от български произход Веселин Вачков.
Дневният ред на срещата ще включва дискусии по проблемите на българските медии зад граница, както и културна и бизнес тематика от национално значение. Предвиден е специален тематичен панел за обсъждане на тенденциите в развитието на регионите у нас. Акцент в програмата на форума ще бъдат българо-чешките отношения и сътрудничеството между двете държави.
В събитието традиционно участват над 150 български журналисти от страната и света: около 40 представители на вестници, списания, новинарски и информационни сайтове, радиа и телевизии от над 20 държави, както и колеги от национални медии.
Световните срещи на българските медии са професионален форум, чиято цел е комуникация, изграждане на мрежа и установяване на взаимоотношения на сътрудничество между български журналисти от цял свят.
По традиция Световните срещи на българските медии събират собственици, главни редактори, генерални и изпълнителни директори и журналисти от най-значимите български медии у нас и по света. В тях участват също държавници, политици, дипломати, представители на бизнеса, интелектуалци, медийни експерти, значими обществени фигури. Проведените от 2005 г. единадесет срещи /София, Чикаго, Рим, Мадрид, Варна и Бургас, Виена, Амстердам, Букурещ, Пловдив и Велико Търново, Босилеград и Цариброд, Атина/ се превърнаха в национални събития със значим обществен ефект и публичност в България и извън нея. /БТА/
.
- Отворено писмо на Стела Николова до Жан Клод Юнкер
Бойко Борисов и Жан-Клод Юнкер. Снимка: boykoborissov.bg Уважаеми г-н Юнкер,
Пише Ви един европейски гражданин от страната на Вашия приятел Бойко.
Искам да споделя с Вас какво виждам аз в страната си, как се управлява тя, как се усвояват еврофондовете, които Вие пуснахте на Вашия приятел Бойко, на когото много вярвате, как у нас справедливостта възтържествува и как постигаме върхове в борбата с контрабандата и събираемостта на приходите в бюджета, как избират регулаторни органи, как назначават държавни служители, как променят собствеността на гражданите и как на нас – гражданите на тази страна, ни се налага да доказваме, че съществуваме, когато се касае за правата ни, и да доказваме, че не сме виновни, когато се касае за задълженията ни, макар презумпцията за невинност да е записана в законите ни.
Драги г-н Юнкер, след фалита на четвъртата по големина банка у нас през 2014 г., за която държавата и БНБ не положиха никакви усилия да я спасят, върви едно сериозно разграбване на активи, прикрито зад доклад на наетата, както бе съобщено на обществото, световно известна компания „Аликс партнърс“. Оказва се, че „Аликс партнърс“ нито са подписали договор с нашия Фонд за гарантиране на влоговете, нито доклад са изготвили те.
Ще помислите, че след това шефа на фонда и министъра на финансите са си подали оставката?
Не, не са!
Бившият управител на БНБ, който по всички изнесени в публичното пространство факти относно фалита на КТБ изглежда виновен, не само, че няма обвинение, а и самия главен прокурор му даде медийна индулгенция/т.е. по медиите съобщи, че нямало как да го обвини/.
Усвояването на еврофондовете, които Вие така щедро пуснахте на Вашия приятел Бойко, вървят чудесно за управляващите. Незнайно защо всичко, което се строи по европрограми, струва 3-4 пъти повече, отколкото ако не е.
ОП „Региони в растеж“ , заради която ГЕРБ направи чудеса на местните избори с протоколи, които ще влязат в историята, заплашва да взриви гражданите на много градове в страната.
Културните паметници у нас се „реставрират“ така, сякаш се унищожават или подиграват с тях.
В Стара Загора се борят да спасят парк „Бедечка“.
В Силистра се борят да спасят 50-годишни чинари – 87 броя, защото от Общината решили да направят синя зона по „Региони в растеж“ там.
Във Варна гражданите на един квартал се борят да спасят квартала си от предвидения проект на Общината пак по програма „Региони в растеж“, който също предвижда изсичане на 87 дървета, които даже не са обозначени и може да се сече избирателно. Община Варна в лицето на гл. архитект Бузев на срещата, изискана от граждани, умишлено въведе в заблуждение, като представи план от м. юни 2015г., а в същото време се кани да осъществи проект от декември 2015 г., който умишлено се крие от гражданите на квартала, като същевременно е заобиколен законът, за да се избегне обществено обсъждане и Общинския съвет.
От Община Варна подозрително много желаят да осъществят точно този проект /може би заради актувани зелени площи за комплексно застрояване/, а не намират средства втора година, за да се укрепят увисналите плочи на 3 и 4 етаж на училище в същия квартал, като всекидневно рискуват живота на децата, учещи там.
Драги г-н Юнкер,
Относно справедливостта в тази страна, на която Вашия приятел Бойко е премиер, можете да разберете като видите рейтингите на прокуратурата – 6% одобрение и на съда – 8% одобрение. Гражданите на България не само, че не вярват в борбата с корупцията и в справедливостта, ами и всекидневно им се доказва от прокуратурата, че такава борба всъщност няма.
Конституционните промени, приети в края на миналата година, не само, че не доведоха до положителна промяна и независимост на съдебните назначения, а дори напротив.
Единственият проговорил човек, който работи вътре в системата – следовател Бойко Атанасов, разкри на обществото как с помощта на преписки срещу неизвестен извършител се държат в подчинение и зависимост политици и магистрати, които напоително ни обясняват как прокуратурата си върши работата, а ВСС не предприема нищо, което да доведе до резултат в полза на справедливостта.
Вашият приятел Бойко се хвали със събрани 3 милиарда от контрабанда, а в същото време няма ни един заловен контрабандист.
В един от най-важните регулаторни органи за страната – КЗК се канят да назначат 11 човека, от които само 1/един/ експерт. Останалите са политически лица, без опит, без познания и без експертиза, но заплатите в КЗК са чудесни, понеже там сами си ги определят.
Драги г-н Юнкер,
в тази недържава, на която е премиер вашия приятел Бойко, съществува един текст в закона, а именно чл. 417 от ГПК, който може да направи от всеки гражданин виновен длъжник.
По него няма презумпция за невинност.
По него те осъждат, издават изпълнителен лист, и докато ти разбереш, вече си длъжник и на някакъв кредитор, и на частния съдия-изпълнител.
Драги г-н Юнкер, мога да Ви дам още хиляди примери, но предвид, че Вие решавате важните въпроси с мигрантите, само ще Ви съобщя, че има една страна в Европа, чиито премиер е Вашия приятел Бойко, в която гражданите й са третирани далеч по-зле от мигранти.
Може да им е трудно да ви го докажат и опишат, но усещането за безнадежност е в процентите одобрение на институцията на една правова държава – Народното събрание, което при нас одобряват 9 /девет/ %.
Молбата ми към Вас, г-н Юнкер, е да спрете да вярвате на Вашия приятел Бойко, според когото главният ни прокурор е независим, и да изпратите експерти, както и служители, които да изземат всички документи, които намерят в Софийското следствие и прокуратури, и в ДАНС, и да започнете едно международно разследване на наши политици и магистрати.
Другото, за което Ви моля, г-н Юнкер, е да спрете всички пари от еврофондовете за България, защото те не се харчат ефективно и не се харчат за благото на страната, а поддържат на власт една клика, която е забравила всичко човешко и морално.
Това е моят кратък поглед върху състоянието на една европейска държава, която се управлява като турски вилает от Средновековието – със страх, заплахи, изнудване и прикриване на информация.
В случай, че някой се е разпознал и реши да ме съди, припомням, че имам право на свое мнение, както и свободата да го изразявам по начин, какъвто намеря за добре. Не ангажирам никого с него, но не възразявам да има съгласни с мен, защото описаното по-горе е геноцид над един народ през 21 век, който някога може да бъде признат от международните институции.
.
Стела Николова, гражданин на България и ЕС
Източник: www.banker.bg
- На Сирни Заговезни искаме и даваме прошка
Българската православна църква почита днес църковния празник Неделя Сиропустна, наричан от народа Сирни Заговезни. Тя призовава вярващите да пречистят душите си, да изпълнят с мир и любов сърцата си, за да посрещнат Възкръсналия Христос. На този ден всеки иска и дава прошка за волни или неволни обиди, недобри помисли и намерения спрямо своите близки и познати.
Сирни Заговезни (Поклади) или Прощална неделя е празник на всеобщото опрощение. Той е винаги седем седмици преди Великден и една седмица след Месни Заговезни, и поставя началото на най-продължителния пост през годината.
Трапезата е подредена с подчертано обреден характер, с млечни и яйчени ястия – слага се баница, питка, млин със сирене, варени яйца, бяла халва с ядки и др.
Сирни Заговезни е познат и с паленето на огньове (сиреници) вечерта в неделя. Всемогъща е силата на огъня и чрез него хората вярват, че изгарят злите духове. За здраве и късмет се прескача огъня. Някъде въртят и факли от слама. Смята се, че така се прогонват бълхите.
След като изгорят огньовете (сиреници) се ходи на гости у кумове и при родителите. На Сирни Заговезни по-малките искат прошка от по-големите. По-млади от по-стари, деца от родители, младоженци от кумове – целуват ръка и изричат: „Прощавай, мамо, тате…“ и още „простено – прости!“, т. е. „аз ти прощавам и ти ми прости“. В Библията е казано, че който не прости прегрешенията на ближния си, и Бог няма да му прости безбройните прегрешения, с които всеки ден го прогневяваме.
С този ден е свързано и народното вярване, че слънцето се обръща към лято и времето се затопля. Тогава излизат всички буболечки, змии, гущери от дупките си. Особено място сред обичаите на празника заема обредното им гонене. Предпазващо значение имат всички действия в този обред – палят огън, прескачат го, удрят по железни предмети и наричат: „Бягайте, зъми и гущери, на 40 разкрача“.
Много популярен е и обичаят хвърляне на стрели. Всеки ерген изстрелва с простичък, направен от самия него, лък запалена стрела в двора на момата, която си е харесал. Обикновено това продължава до късна доба на Заговезни.
Прието е да се извършва и обичаят хамкане: на червен конец се завързва и се спуска от тавана парче бяла халва или варено яйце. Най-възрастният мъж завърта конеца в кръг и всеки член от семейството, главно децата, се опитва да хване халвата или яйцето с уста. Който успее, ще бъде жив и здрав през цялата година.
Стиховна стихира за следващия ден (понеделника от Първа седмица на Великия пост)
Да постим с пост приятен, на Господа благоугоден.
Истинският пост е отдалечаване от злото, задържане на езика, успокояване на гнева,
отлъчване от похотта, празнодумството, лъжата и клетвопрестъплението.
Лишаването от всичко това е пост истински и благоприятен..
- В Канада се въвежда екпериментално базов доход
Това ще стане в провинция Онтарио, но Отава и Квебек също проявяват интерес към темата
Канадската провинция Онтарио възнамерява да въведе базов доход, като проектът е пилотен. Все още няма яснота по въпроса точно кога и как ще бъде направено това. В Отава местните власти настояват за правителствено проучване по въпроса, а в Квебек също проучват тази възможност, съобщи CBCNews.
Базовият доход е известен още като гарантиран минимален доход, универсален приход, гарантиран годишен приход или негативен данък върху доходите. Той представлява социална политика, която премахва всички видове социални плащания, като ги заменя с едно единствено плащане в еднакъв размер за всички граждани, без значените дали те работят или не.
Идеята не е нова и дори е изпробвана в канадския град Дофин, провинция Манитоба през 70-те години, пише изданието.
По информация на Quarz пилотният проект е предвиден за тази година, а в бюджет 2016 на провинцията се казва, че „правителството ще работи с общностите, изследователите и други заинтересовани лица“, за да избистри точната концепция за въвеждането на този вид плащания.
Според Independent въвеждането на базов доход е тествано и в няколко малки населени места в Южна Америка и някои селца в Индия, където, според изданието, опитите са били успешни, но данните от тях не са достатъчни, за да се заключи, че тази политика е подходяща за въвеждане на национално ниво.
Миналата година Финландия съобщи, че ще проучи тази система за плащания, а Швейцария насрочи референдум по темата. В Нидерландия 4 града също обмислят въвеждането на подобна политика: Утрехт, Тилбург, Гронинген и Вагенинген.
.
Източник: Еconomy.bg
- Двете къщи
Арх. Борислав Буров, в. „Култура“
.
Илюстрация: dw.com Преди време си мислех да направя филм, в който паралелно да се проследи как са строили къща преди 150 години и как се строи сега. Какви са усилията, ресурсите, времето, което човек влага в подобно начинание. Какъв е резултатът и какво е удовлетворението от обитаването на дома. Не съм сценарист, нито режисьор и това по-скоро беше в кръга на мечтите.
Съвсем скоро обаче, една вечер на маса се разговорихме на подобна тема. В разговора стана дума да напиша нещо за една селска къща, която строихме преди доста време с приятел. По-скоро той я строеше, а аз давах акъл, и така пречех на плавността на процеса. Сетих се още, че горе-долу по същото време се занимавах и със строежа на подобна по големина къща, но в София. Така естествено се оформи този паралел между двете къщи. Е, не е паралел със 150 годишна дистанция, но горе-долу нещо подобно.
И така, две къщи се строят в началото на ХХI век. Едната – в малко китно село, разположено на ръба на западните Родопи; построена е по технология и с материали отпреди 150 години. Другата – разположена в полите на Витоша в София; построена е със съвременни материали. Едната е строена от местни майстори и помагачи, а другата – от сертифицирана строителна фирма. И двете имат площ около 140 м2, но градската е на един етаж, а селската – на два.
Ако приемем, че и в двата случая подбудата за направата на къщата е необходимост от жилище, то с това приликите между двете свършват.
Проектирането – първият етап и за двете
Градската къща премина през идеен проект за около 4 месеца и през технически – за около 4 месеца. Необходими бяха около 6 месеца за разрешителни, договори и съгласувания от ЧЕЗ, Софийска вода, Зелени системи и др. След окомплектоване на проектите, те бяха внесени в общината и там преседяха 8 месеца за строително разрешение. Оказа се, че в това време бе приет ОУП на София и в зоната, в която беше проектирана къщата, вече не можеше да има жилищна сграда. Сега тя се води ателие. За цялото това време бяха похарчени 9000 лв., като в тази цена не беше включен моят труд и тичането по инстанциите.
Селската къща я обсъждахме на място с моя приятел. Там, където щяхме да я строим, едно време е имало плевня, от която бяха останали части от основи. В рамките на два-три дена решихме какво ще правим. Нахвърляхме скици на хвърчащи листове и очертахме стените на място – къде с камъни, къде с канап или с пръчка направо в калта. Като се прибрах в София, направих няколко перспективи, които изпратих (още ги пазя). Това беше достатъчно, за да започне работата. Може да се каже, че цялото проектиране отне 3-4 дена и няколко вечери в кръчмата. Предполагам, че преди 150 години времето за мислене е било по-скоро от този порядък, отколкото от градския.
Строителство на грубия строеж
Градската къща. След строителното разрешение започна договарянето със строителя и началото на самото строителство. Ограждане, почистване, трасиране, изкопи, подложен бетон, основи, рандбалки[1], плочи, колони, греди, покривна плоча, зидарии, хидроизолации на основите, дренажи, канали и т.н. до края на грубото строителство. Бетон, бетон и пак бетон. Най-неблагоприятният и безумен материал за строителство на еднофамилни къщи. Защо всичко се прави от бетон, не мога да си обясня. Някак естествено в архитектурното и инженерното образование се втълпява, че едва ли не това е единственият строителен материал, достоен за уважение. Преди време едни студенти от УАСГ имаха задание да направят бунгало и, колкото и да е чудно, почти всички бяха от бетон!!! До такава степен се е бетонирало съзнанието ни. Времето, което отне грубият строеж, беше 6 месеца и сума около 70 000 лв. Работиха около 5–8 човека с механизация багер и камион, бетонпомпа и бетоновоз. Водеше се документация, дневници за строителството и безопасност на труда. Инструментите бяха многобройни и няма да ги изреждам. Материалите бяха сертифицирани, както и строителите. Ходех до къщата поне по 3 – 4 пъти в седмицата.
Селската къща. Строителството започна почти с началото на „проектирането”. Докато обсъждахме проекта, майсторите бяха изкопали основите и зидаха двулицева каменна зидария с кал. Камъкът беше от самото място, а това, което не достигаше, го докарвахме с една стара ГАЗ-ка от съседното село на 4 км. ГАЗ-ката, която не си знаеше годините, беше основната механизация на обекта. Зидарията я правеха двама майстори на средна възраст. Бяха второ или трето поколение майстори. Бяха далеч от майсторството на техните прадеди, аз съм имал щастието да видя зидарии от по-старите майстори. Старите майстори работят с наличните камъни, без да ги подбират, взимат ги, повъртят ги малко и ги слагат на правилното място. Без да ги очукват, без да ги подбират. Все едно редят някакъв тримерен пъзел от неповтарящи се части. Кал използват малко, зидариите им са пъстри, почти без „чавиики[2]”. С малките камъни запълват луфта между двете лица на зидарията. Младите майстори работят повече с чука, избират камъните, мръщят се, когато не са с „лице” или са много неоформени. Зидариите им са като от квадри[3]. Имат много клинчета и когато свършат работа, около тях има купчина парчета, очукани от камъните. За хубаво или лошо, нашите майстори бяха от „по-младите”. За ден-два обаче бяха направили основите. (Само там зидарията беше с цименто-пясъчен разтвор. В 150-годишната къща нямаше да е така.) За около седмица стигнаха до първия кушак[4]. Така в този край наричат „сантарча[5]”. Кушакът беше направен от почистени ритовици[6] и бързо продължиха нагоре, оставяйки отвори за врати и прозорци, за които взимахме решение на място. Тъй като, за разлика от старите къщи, първият етаж щеше да е обитаем, оставихме отвори за вентилация на пространството под гредореда на първия етаж, в което пространство минаваха и всички тръби за вода, канал и отопление.
Последва гредоредът и паянтовата конструкция на втория етаж. Всичко това – направено от дърво, свързано къде със сглобки, къде с пирони и скоби. После продължиха с дървената конструкция на покрива, обшивката и реденето на покривните тикли[7]. За пълнеж на стените ползвахме обикновени керамични тухли, свързани с хоросан. Преди 150 години щяха да направят плет, който щяха да измажат с кал. С това завърши грубият строеж на къщата. Отне около месец и половина работа на двама майстори, двама или трима помощници, моя приятел, който беше постоянно там, и няколко посещения на моя милост. Инструментите, които ползваха, бяха канап, отвес, нивелир, чук, тесла, мистрия, маламашка[8], кофа, лопата, вила и бензинова резачка. Механизацията беше ГАЗ-ката, един багер, който използвахме само за качване на тежките материали на покрива и втория етаж и за добиването на глината. Забравих да спомена, че глината я добивахме на около 50 – 100 метра от мястото, а дървеният материал беше пак от съседното село, което пък го добиваше от съседната гора.
Довършителните работи
Няма да описвам подробностите за градската къща, защото най-вероятно текстът ще прерасне в повест или нещо подобно. Но се започна с инсталации, мазилки, топлоизолации, замазки, дограми, тавани, настилки, фасадни и вътрешни облицовки и т.н. Всичко това означава отделни производители, отделни фирми, отделни изпълнители. Поръчки, фактури, доставки, документи, сертификати и какво ли още не. Имах щастието да си намеря читави майстори и това ми спести доста бели коси, средства и допълнително съкращаване на живота. С майсторите си работя и до днес и може би на тях дължа това, че все още се занимавам и със строителство. Цялата дандания отне около година и половина и около 100 000 лв. Със завършването на този етап в къщата липсваше само обзавеждането. В сумата не включвам собственото ми тичане и стотиците направени от мен чертежи, част от които останаха абсолютно неразбрани за доставчиците и изпълнителите.
В селската къща почти нямаше довършителни работи. Инсталациите правихме паралелно със зидариите. Каменната зидария не измазахме, стените измазахме с кал или хоросан. Дюшеметата са си част от подовата конструкция. С две думи, всичко вървеше паралелно с грубия строеж. Изключение бяха баните и тоалетните.
Обзавеждането
Цялото обзавеждане на селската къща, включително врати, прозорци и други дървени неща, направи един местен дърводелец за около три седмици от местен иглолистен материал. Масивни врати с кушаци и мазоник[9], еднокатни прозорци, но със стъклопакет, масивна кухня, маса и столове. Масивни мебели във всички спални. Баните и тоалетните с обикновена санитария и семпли плочки – прости и удобни.
В общи линии, в цялата къща имаше три основни материала – камък, дърво и кал. Различното от старите къщи беше наличието на инсталации, баните и тоалетната. Но може да се каже, че като технология и материали бяхме доста близо до нещата отпреди 150–200 години, като сръчност и познания обаче бяхме доста далеч (имам предвид далеч назад).
Накрая допълнително се наложи една местна фирма да оформи документацията за къщата, което стана за около месец.
Обзавеждането в градската къща отне още около 6 месеца и погълна около 30 000 лв. при положение, че повечето неща бяха доста семпло направени и сглобени от мен.
Атмосферата
Влизам в селската къща. В дневната е хладно, още се усеща миризмата на смола и влажния аромат на глината и камъка. Огнището е леко опушено. Дървото е дърво, камъкът е камък. Всичко е такова, каквото е, без претенция, без агресия, спокойно и истинско. Качвам се на втория етаж и излизам на чардака. Слънцето бавно залязва над Пирин. Денят е бил топъл и всичко излъчва събраната през деня топлина. Ароматите, които са били притиснати от жегата, постепенно се разтварят и изпълват дробовете ми. Усещам, че въздухът има божествен мирис. Панорамата е прекрасна. Природата, всичко наоколо бавно притихва след работния ден и настъпва блага вечер.
Влизам в градската къща почти направо в дневната. Слава Богу, подът там е дървен, не от ламинат, частично е настлан и с гранитни плочи. През витрините се вижда Витоша, леко контражур, защото слънцето вече се е скрило зад планината, а е само 7 часът. Не усещам никакъв мирис на въздуха. Не знам дали сте забелязали, но в София въздухът или мирише на машини, или няма никакъв аромат, все едно отсъства. Излизам на терасата и шумът на околовръстното шосе ме подпира мощно. Все пак, планината се вижда, без нещо да я скрива. Не се знае колко време обаче, защото може до няколко години да построят кооперация пред къщата. Работният ден отдавна е приключил, но постоянният монотонен шум те кара да се чувстваш, сякаш живееш в денонощна работилница.
Равносметка
Равносметката е болезнена. Селската къща на два етажа с дневна, кухня, столова, предверие и тоалетна на първия етаж и три спални, чардак и бани на втория етаж струваше общо около 30 000 лв., построена за около 2,5 – 3 месеца от несертифицирани майстори. Строителството ръководеше моят приятел, който не е архитект, но към мащаба, средата и материалите има невероятен усет, какъвто не съм срещал сред българските архитекти. Моето участие се свеждаше до няколко посещения, обсъждане на място, скици и перспективи, някои от които изпращах от София. Те бяха толкова добре реализирани, че нямаше нужда да съм там. Градската къща отне 2,5 години и около 200 000 лв. Не включвам безкрайните разправии със строители, майстори, доставчици и каква ли не паплач. Не описвам некачествените сертифицирани материали и проблемите от тях. Не включвам отчаянието от некадърността и безотговорността на повечето участници в строителството. В целия процес радостта от строежа на „дома” беше постоянно съсипвана. Въпреки това, като краен резултат се получи приятна постройка с материали, произведени къде ли не по света. Малка част от тях, като бетонът, стоманата и тухлите, са от България. Като ги изключим, всичко беше от някъде на стотици километри. Например, профилът за дървената дограма е австрийски, стъклото – чешко, дистанционерът и силиконът – холандски, обковът – немски; и накрая – всички сглобени в България. Тъжно и болно ми е, като си помисля за това.
За сравнение, в селската къща почти всичко е не само българско, а и произведено почти на място. Майсторите не бяха сертифицирани, работеше се на доверие с устни обяснения и договорки. Рядко нещо се правеше по два пъти. Известно време след това моят приятел продаде къщата на някакви англичани.
Мисля си за хората, които са си строили къщи преди стотици години. Строили са ги сами или с местния, от селото майстор и рядко с някой майстор от съседно село или от по-далече. Строили са си къщите с приятели, съселяни и роднини. При строителството са започвали да обичат къщите си, защото са влагали нещо от себе си. Построяването на нов дом е било празник . Построявали са къщата за месец-два, почти без никакви средства, съобразявайки се с природата и съседите си, без да има норми за височини и отстояния. Правили са ги удобни и безопасни, без законови изисквания за това. Строили са ги без земетръсни и конструктивни нормативи, с минимален набор сечива и материали. И тези къщи са оцелели столетия, имат прекрасна архитектура и атмосфера. Те са прости и искрени – истински къщи.
В днешно време къщата е огромен лукс. Проектирането, строителството, документацията е задушила удовлетворението от изкуството човек да строи. Всичко е станало толкова скъпо, безсмислено сложно, нормирано, сертифицирано и „дизайнерско”, че граничи с абсурда. Живеем в XXI век, с нови технологии и материали, а ефективността ни е много по-малка от тази на хората преди 150 години. Построяването на една къща – нещо, което преди време е било по силите на всеки, сега е по възможностите на малцина.
Задавам си въпроса кой е по-богат и кой живее по-стойностно?
Някой, който има 8-10 деца, живее в собствен дом, всяка сутрин става и вижда изгрева, работи на открито, общува си със съседите и семейството си и живее с него. Или друг, който има едно дете, живее в апартамент, става, без да погледне небето, разбира какво ще е времето от интернет, оставя детето на училище, жената на работа и сам той отива на работа, прибира се вечерта уморен, пуска телевизора и заспива пред него.
.
––––––––––––––––––––––––––––––––
Речник за неархитекти
[1] Рандбалки – контурни греди.
[2] Чавиики – или „Чивия”, клин, каменни парчета, които набиват на места във фугите на каменната зидария.
[3] Квадри – дялани камъни за каменна зидария под формата на паралелепипед.
[4] Кушак – в този район означава:
1. напречна дървена греда на дъсчена врата;
2. хоризонтален дървен пояс (скара) в каменна зидария, служи за изравняване на зида и за привързване на двата слоя при двулицеви каменни зидарии. Това е и значението на думата „Сантрач”;
3. паянта – диагонална укрепваща греда.[5] Сантарч – като кушак, но само за каменната зидария, тоест, хоризонтален дървен пояс (скара) в каменна зидария, служи за изравняване на зида и за привързване на двата слоя при двулицеви каменни зидарии
[6] Ритовици – в този район така казват на „Ритловиците”. Кръгла греда с малък диаметър, само обелена от кората без друга обработка.
[7] Тикли – покривни каменни плочи.
[8] Маламашка – зидарски инструмент, представляващ правоъгълна плоскост с едностранна средна дръжка. Ползува се за заглаждане, „изпердашване” на мазилки и замазки.
[9] Мазоник – в този район означава:
– метално ухо, което се монтира на щока на вратата. При затваряне преминава през средния кушак на вратата, като леко я повдига. След като вратата се затвори, през ухото може да се сложи нещо за заключване. Предполагам, че произлиза от френски – „maison”.Б. Б.
- МВнР е поставило въпроса за бъдещето на турския посланик
Даниел Митов Напрежението между София и Анкара относно действията на турските дипломати в България продължава да се покачва. След като Турция отзова аташето си по религиозните въпроси в консулството в Бургас Угур Емироглу по искане на България, Външно министерство е поставило въпроса за бъдещето на посланика на Турция у нас Сюлейман Гьокче. Това стана ясно от изказване на министъра на външните работи Даниел Митов в парламента.
„Оставил съм на своя турски колега да прецени дали посланик Гоькче допринася за развитие на двустранните ни отношения“, каза Митов по време на парламентарен контрол в отговор на въпрос, свързан с погазване на Виенските конвенции за дипломатическите и консулските отношения от турския посланик и генералните консули на Турция в Бургас и Пловдив, предаде репортер на Агенция „Фокус”. Митов обясни, че опитите за намеса на акредитирани дипломати в българските работи, независимо от коя държава, няма да бъдат оставени без конкретни последствия.
По думите му обявяването на сътрудници на дипломатическото представителство за „persona non grata” е предвидено във Виенските конвенции за дипломатическите и консулските отношения. Даниел Митов заяви, че отношенията между България и Турция имат дългогодишна история и допълни, че независимо от превратностите нашите народи са съседи от векове и осъзнават колко е важно добросъседството. „Отношенията ни с Турция имат здрава и стабилна основа. Имаме серия от приоритети, които да реализираме”, заяви Митов.
„Двустранните отношения между България и Турция бяха накърнени около Коледа”, каза още министърът. „МВнР предприе мерки и направи всичко възможно да предотврати разрастване на конфликта”, подчерта Даниел Митов. Външният министър отбеляза, че ако една държава установи намеса във вътрешните си работи, има всички инструменти да се справи с тази намеса, без да свежда отношенията на двете държави на ниска основа. /„Сега“/
.
- Одобриха на първо четене задължително гласуване и МИР „Чужбина“
Депутатите одобриха въвеждането на задължително гласуване в България. Това стана на първо четене в законопроекта за Изборен кодекс. Предложението бе внесено от Валери Симеонов от Патриотичния фронт. Освен това се създава 32-ри многоизбирателен регион „Чужбина” и се намалява времето на предизборната кампания на 21 дни.
Народните представители приеха промените в Изборния кодекс със 121 гласа „за”, 27 „против“ и 21 „въздържали се“.
Решението предизвика гнева на парламентарната група на Движението за права и свободи.
„Вие гласувахте в пълно съзнание противоконституционен текст. Ако това предложение остане в окончателния вариант, бъдете сигурни, че Конституционният съд ще го отмени”, предупреди депутатът от ДПС Четин Казак.
С други промени, заложени от ГЕРБ, е предвидено печатните и онлайн медии да могат да отразяват безплатно кампаниите на партиите.
Също така изборният ден ще почва в 7.00 часа сутринта, вместо в 6.00 часа и ще продължава до 20.00 часа, а не до 19.00 часа, както досега.
На практика в Изборния кодекс влизат предложенията на всички останали партии, освен тези на ДПС.
Сред другите заложени в закона новости са – агитационните материали по време на избори да струват до 2 лева, а на вота за президент през тази година в 5000 избирателни секции в страната да бъде въведено машинно гласуване, а от 2018 година във всички.
Ето какво предлага Валери Симеонов от Патриотичния фронт:
Източник: Vesti.bg
- От кои страни българските емигранти изпращат най-много пари?
Карта: Invest.bg 830 млн. дoлapa ни изпpaщa Typция. Чyдитe ce oтĸъдe тoлĸoвa мнoгo пapи?
Oтгoвopът e лeceн – тoлĸoвa ca cpeдcтвaтa, ĸoитo идвaт в Бългapия oт бългapските граждани, живeeщи в Typция.
Ho бългapcĸи eмигpaнти имa нaвcяĸъдe пo cвeтa, нe caмo в Typция. Πo дaнни oт 2014 г. близo 2 млpд. дoлapa ca въpнaти в Бългapия oт бългapи в чyжбинa.
Cпиcaниe Тіmе пъĸ e cъбpaлo дaннитe нa Cвeтoвнaтa бaнĸa зa 2014 г. зa пapичнитe тpaнcфepи oт и ĸъм вcяĸa eднa cтpaнa пo cвeтa.
Eтo ĸoи ca 12-тe cтpaни, oтĸъдeтo идвaт нaй-мнoгo пapични пpeвoди ĸъм Бългapия:
1. Typция – 830 милиoнa дoлapa
2. Иcпaния – 198 милиoнa дoлapa
3. Гepмaния – 113 милиoнa дoлapa
4. CAЩ – 97 милиoнa дoлapa
5. Beлиĸoбpитaния – 74 милиoнa дoлapa
6. Итaлия – 72 милиoнa дoлapa
7. Гъpция – 68 милиoнa дoлapa
8. Бeлгия – 31 милиoнa дoлapa
9. Kaнaдa – 24 милиoнa дoлapa
10. Холандия – 23 милиона долара
11. Австрия – 22 милиона долара
12. Франция – 21 милиона долара
Източник: Littlebg.com
.
- Григор Лилов: Фалшива „Аликс-Партнърс Сървисис” е писала доклада за КТБ
Материал на Фрог нюз
Инициаторите за проверка на КТБ от международна фирма Делян Пеевски, Лютви Местан и Йордан Цонев. Снимка: КлубZ Паника в Главна прокуратура и Министерство на финансите. Изправени сме пред грандиозна измама, която мафията ни пробута. Докладът за фалита на КТБ може да се окаже фалшив и абсолютно незаконен. Разследване на журналиста Григор Лилов доказва, че „Аликс Партнърс Сървисис” не е онази „Аликс Партнърс” с поделения по целия свят и изключителна репутация!
Излиза, че разследването за финансовата афера е било възложено и отчетено от никому неизвестна фирма, създадена само пет месеца (?!) преди да получи единствената си поръчка – от България за Корпоративна банка.
Аферата „Корпоративна банка” въобще не е приключила, а продължава с пълна пара и днес – с поредни афери като нейни явно-тайни дъщери.
В края на септември 2014 г. Лютви Местан, Делян Пеевски и Йордан Цонев поискаха международна фирма да разследва т.нар. „източване” на КТБ. На същото мнение бяха и видни експерти от БСП, като Румен Гечев.
През октомври 2014 година към тях се присъедини и Мартин Димитров от РБ. Благодарение на негова инициатива Народното събрание единодушно прие такова решение, с което препоръча на БНБ да намери съответна фирма или детективска агенция, която да издири откраднатите пари.
През ноември 2014 УС на БНБ също се включи в хора.
През март 2015 парламентът единодушно гласува поправки в Закона за банковата несъстоятелност, които официализираха подобна операция. Активна роля изигра управляващата ГЕРБ и лично Менда Стоянова, шеф на бюджетната комисия.
Така Фондът за гарантиране на влоговете задейства процедурата по политическата препоръка на депутатите, специалната на финансовия министър, авторитетната на БНБ.
От 11 кандидати за специалната поръчка за КТБ остават 6, между които и „АликсПартнърс”.
И не между другото – световно известната „AlixPartners” се занимава с вътрешни разследвания (в рамките на дадена корпорация), а не с дирене на някакви пари по света, т.е. с межународни детективско-финансови разследвания, както ни я представиха. Ако родните политици и финансови управители наистина искаха такова, можеха например да наемат също световно известната „Кроул енд Кроул”.
Но и това не е скандалът!
Скандалът е, че създалата доклада за Корпоративна банка „Аликс Партнърс Сървисис” не е онази същата „Аликс Партнърс” с поделения по целия свят и изключителна репутация!
Защото договорът на България относно КТБ не е сключен с нейната лондонска дъщерна фирма! Сключен е с никому неизвестната, освен у нас AlixPartners Services UK LLP. На нас ни го представят като дело на световноизвестната AlixPartners, LLP (също британска фирма – поделение на американската), но не е.
Затова главният прокурор Сотир Цацаров и министърът на финансите Владислав Горанов са в паника. Ако се докажат твърденията на Григор Лилов, ще се окаже, че под носа на държавата, олицетворявана от прокуратурата и финансовото ведомство, е извършено нагло престъпление с цел да бъде заблудена цяла общественост. В състояние ли са облаче тези две институции да извършат безкористна проверка, след като са се провалили в своите задължение при определяне на фирмата за КТБ? За заблуда или съучастие става въпрос?
Цялото разследване на Григор Лилов във Фрог нюз, взето е от неговия профил във Фейсбук.
––––––––––––––––––––––
Продължение на темата –
интервю на Красимир Бучков с Григор Лилов, Фрог нюз
.
Надминаха Гьобелс в опроверженията за дубликата „Аликс Партнърс сървисис“
.
Безсрамно е опровержението на официалната държавна институция Фонд за гарантиране на влоговете в банките. Ръководителите му са първите от низа лица, които трябваше да си подадат оставките при такъв скандал. Няма да има оставки, ще настъпи грозна тишина, категоричен е журналистът Григор Лилов.
– Г-н Лилов, може ли да коментирате медийната тишина , след като излезе вашето разследване за дубликата „Аликс Партнърс Сървисис“?
– Всичко е свързано с интереси и в такива моменти най-добре се вижда коя медия е обективна и коя не е. Разкритията засягат интереси за милиарди. Тези милиарди пронизват цялата тъкан на политическия и икономически живот у нас, част от която са словото и информацията и така се предопределя отношението на медиите по проблема. Просто се видя кои са нормалните медии и кои са зависимите.
– В същото време се родиха няколко опровержения, които мигом намериха място в четени медии?
– Властта ги израждаше цяла седмица. Изчакваха, за да видят дали общественото вълнение ще утихне и ще се отърват с най-доброто за тях – мълчание. Но се случи обратното и вече нямаше как да се премълчава. И хоп – всички големи медии като по команда ги поместиха. Това е скрита дезинформация – не информираш за скандала, пазиш тайна около него. Но като вече няма как да го неглижираш, вместо да съобщиш какво се е случило и същевременно да поместиш и опроверженията му, съобщаваш само тях. Все едно да обявиш от името на МВР, че загиналите не били 5, а само един, ама да пропуснеш да обясниш заради какво са загинали – в катастрофа, престрелка, наводнение и т.н.
– Кое от опроверженията бе най-нагло и най-безсрамно като съдържание?
– Безсрамно е опровержението на официалната държавна институция Фонд за гарантиране на влоговете в банките. Казвам безсрамно, защото ръководителите му са първите от низа лица, които трябваше да си подадат оставките при такъв скандал. Това, което свършиха, е цинична лъжа.
– Защо?
– Ами защото българска държавна институция (и МФ, както информират редица издания) опровергават не от свое име, а от името, от устата на английска частна голяма компания – така, сякаш тази компания е онемяла, сякаш тази авторитетна компания си няма сайт, няма си говорител, няма си Борд, директорско тяло, не може сама да съобщи становището си и т. н.
Е, ако има шарани, дето да вярват на такъв примитивизъм, нека да продължават да си се хващат на такива евтини въдички на родните „ювелири“, както саркастично ги наричам заради такива хм… постижения.
При това Фонда, позовайки се на друг, не дава нито един факт или доказателство за тези „цитати“. Не сочат от кого от истинската „Аликс Партнърс”, кога и къде това е казано, в конспекта, в който е заявено.
Наистина наглост! Та нали все пак това „опровержение“ (дето иначе го няма) все пак трябва да е изпратено някак си на родните официални власти – по факс, имейл, официална поща… Властите ни не дават такива доказателства. Изглежда считат, че „авторитетът“ им е достатъчен, за да ме опровергаят. Ще кажа, че който има дори капка доверие на думите на каквато и да родна официална институция, особено при далавера за големи пари, камо ли милиарди, е пълен глупак. Защото е беспорно, че на сайта на авторитетната компания – http://www.alixpartners.com/ няма дори запетайка с подобен текст. Всеки може сам да си го провери. В социалната мрежа (Фейсбук) компанията има свой профил, както и своя, също едноименна група. И на тях няма никакви опровержения. Възмутен съм и от злоупотребата с имена. Фонда, казвам Фонда, понеже е ясно, че това не е западната авторитетна компания цитира като „доказателство“ за лъжовността на разкритията две имена на служители от истинската „Аликс Партнърс“: Diane Hughes и Paul Huck. Първото име и аз съм го посочил в разследването ми и съм пояснил каква е връзката. Разчетът тук на пропагандаторите-ювелири е, че не всички са чели статията ми и тези хора ще се подлъжат.
– А какво ще кажете за второто име – това на Paul Huck, в чието представяне на сайта на истинската компания пише, че е работил по аферата Корпоративна банка, както твърди родния Фонд за гарантиране на влоговете в опровержението си? Все пак това обстоятелство го има „черно на бяло”…
– Относно второто име на човека, който е посочил в биографията си на сайта на компанията (за разлика от дамата, която не го е направила) извършен анализ на Корпоративна банка, може да се напише отделно и също толкова скандално разследване. Обяснил съм подробно случилото се в профила ми във „Фейсбук” – с факти и доказателство дори от самия „Гугъл”. Изумен съм, че държавна българска институция въпреки разразилия се скандал си е позволила отново да се замеси в история, лика- прилика с историята на оригиналната „Аликс Партнърс” и дублираната от родните власти „Аликс Партнърс Сървисис”. Изглежда не си дават сметка, че може да стане международен скандал и да бъдем осъдени за подобни „дубликати” в международен съд.
– Какви са очакванията ви като резултат от вашето разследване. Ще има ли оставки, ще има ли съд за виновните?
– Сега прогнозата ми е същата. Лека-полека ще настъпи грозна, мъртва тишина – около разкритията ми, около доклада, около подписания договор с илюзорната „АликсПатнърс сървисис“, около замазването на действително случилото се с фалита и на следите на милиардите. Но оставки няма да има. Никакви! Макар че вчерашните смешни опити за опровержения са нагло до безумие поредно доказателство не само за моята правота, а за това, че аферата Корпоративна банка продължава, че властта безсрамно е вътре в нея, че лица и министри са пряк участник в измамите. Този управляващ кабинет по своята наглост и безсрамни лъжи си е жива конкуренция на Гьобелс и на тоталитарната пропагандна машина на социализма. И още една прогноза: още тази година, скоро ще последват нови такива милиардни финансови афери. Просто няма желаещи да противостоят на наглостта на бандитизма, превзел страната. Дори ако се наложи – и със сила.
.
- Честит Осми март – Международния ден на жената!
Всяка година, един ден в годината е отреден само на жената – на майката, на съпругата, на колежката. И този ден е 8 март.
Честит Осми март на всички дами, които празнуват!
Бъдете винаги красиви и нежни, защото ВИЕ сте това, което ни кара всяка сутрин да ставаме с мисълта, че има за какво да се живее! Приемете нашите сърдечни пожелания по случай празника 8-ми март.
Започнал като политическо събитие, празникът постепенно става част от културата на много страни (предимно Русия и страните от бившия Съветски блок). В някои страни денят губи политическата си окраска и става просто повод за мъжете да изразят своята симпатия и внимание към жените около тях / най- вече спрямо колежките/ – нещо като комбинация от западните празници Ден на майката и Свети Валентин. В други страни темата за политическите и човешки права на жените, отстоявани от ООН, са силно застъпени, и на политическата, и обществени борба на жените по света се гледа отговорно и с надежда.
Международен ден на жената и майката – това е ден за международно признание на икономическите, политическите и обществени постижения на жените.
Датата е свързана с първата масова проява на жени работнички, състояла се на 8 март 1857 г. в Ню Йорк. Жените от шивашки и текстилни предприятия излизат на протест против лошите условия на труд и ниските заплати. По предложение на Клара Цеткин, направено на Втората международна конференция на жените социалистки в Копенхаген през 1910 г., се приема всяка година, в една от първите недели на пролетта, да се празнува деня на работничките и на международната им солидарност. Целта била да се мобилизират широките женски трудови маси за борба за равноправие с мъжете във всички обществени сфери на живота. Това е време, когато жените нямат избирателни права, работният им ден е 10-12 часа, а заплащането им е по-малко от това на силния пол.
За пръв път Международният ден на жената се чества през 1911 г. в Германия, Австрия, Швейцария и Дания, а през 1913 г. – във Франция и Русия.
Обикновено на празника мъжете подаряват цветя на жените около тях – майки, съпруги, приятелки, колежки. В някои страни се празнува като еквивалент на Деня на майката, където децата правят малки подаръци на майките и бабите си.
В България Осми март първоначално се отбелязва с беседи в тесен кръг на социалисти през 1911, през 1915 е първото публично честване. Като общобългарски празник Осми март започва да се празнува след 9 септември 1944 г. Отначало по предприятия, заводи, учреждения се правят събрания, на които се отчита приносът на жените в производството, културата, науката и обществения живот. След 1960 г. честването взема особено широки размери и става любим празник на жените от всички възрасти. За децата този ден е празник на мама.
През 1977 г. Общото събрание на ООН решава 8-ми март да стане Международен ден за правата на жените и за мир.
МАЙКА
от Младен Исаев
Мамо!
Като тебе няма свято
Нищо друго на света.
Ти даряваш на земята
Най-красивите цветя –
На света деца даряваш,
Нежни песни им редиш,
В люти студове ги сгряваш,
Над креватчетата бдиш.Мамо!
Благославям твойто име,
Твоя образ мил и скъп:
По лицето ти любимо
Никога да няма скръб;
Никога сълзи да няма
В твоите добри очи,
Само радостта голяма
Като песен да звучи.Бъди жена благословена
с любов и нежност надарена
с усмивка вечно озарена
и с много радост наградена!
Очите ти от щастие да греят,
в сърцето ти любов да затрепти
и всички птички на света да пеят,
защото днес празнуваш ти!Винаги се стреми към върха, каквото и да ти струва това! Винаги се стреми към победи, каквото и да ти струва това! Бъди вдъхновителка и вълшебница, и съзидателна, и животворна сила! Бъди жена!
International Women’s Day – March 8
.
- Месни заговезни или Неделя месопустна
Днес българската православна църква отбелязва Месни заговезни (Неделя месопустна) – последният ден, в който се яде месо преди великденските пости. Това е първият празник с плаваща дата от Великденския цикъл и винаги се чества осем седмици преди Великден.
Това е първият църковен празник, свързан с настъпващата пролет.
Славянската дума „месопуст“ отговаря на гръцката „апокреос” и означава „лишаване от месо”. Сред хората е позната и с други имена: Месни заговезни, Месни поклади, Месница, Месно запустенье. Името на празника се определя от традиционната, последна вечеря с месо. След това се заговява и до края на великденските пости не се слага нито хапка месо в устата. Подготвяйки вярващите за изпитанието на строгия пост обаче църквата позволява през следващата седмица да се консумира мляко и всичко, произведено от него.
Седмицата след Месни Заговезни се нарича Сирница. През нея до следващата неделя, когато е Сирни Заговезни, може да се яде сирене, мляко, масло – всякакви млечни продукти и яйца. В осемте дни между Месни и Сирни заговезни, наречени Чиста неделя, хората се веселят, защото с идването на Песи понеделник (първият понеделник след Сирница) се забраняват тържествата, сватбите и кръщенетата. Забраната свършва едновременно с края на великденските пости. Вечерта на месни заговезни в семеен кръг се слага трапеза с месни ястия.
Месни заговезни ‘2016 Традиционни гозби за този ден са варена кокошка, свинско с кисело зеле, свинско с булгур или нахут, сарми с месо, баница с животинска мазнина (мас, краве масло), баница с месо.
По традиция малко преди вечеря на Месни заговезни младите посещават кръстника и родителите на булката. Носят им дарове: варена кокошка, обреден хляб и вино, днес най-често торта. На празника цялото семейство се събира на масата и заговява за последно с богата на месни продукти трапеза.
От този ден до Великден не трябва да се консумира месо. От Месни Заговезни започва 40 дневния Великденски пост.
Тези две недели са своеобразна подготовка на организма за най-дългите пости през годината. Постите съществуват в почти всички култури като форма на прочистване от злото, като изпитание на човека, вкопчил за достигане на надмощие над желанията и страстите. В прехода между зимата и пролетта обаче чрез постите се цели и настройване и почивка на организма.Следващата седмица и идната неделя са известни като „Неделя на Всеопрощението“ или просто „Прошка“. По християнски обичай през дните от месни до Сирни заговезни по-младите посещават домовете на по-възрастните – родители, кръстници, роднини, близки и от по-възрастнити за изминалата година, от които се чувстват задължени да поискат прошка.
Великият пост започва от понеделник след Сиропустната неделя (Сирни заговезни).
Страшният съд, стенопис Днешния ден се нарича още и Неделя на Страшния Съд. Това е третата неделя от триседмичния период преди започването на Великия пост. През това време богослужението започва да включва песнопения от Триода – литургическа книга, която съдържа богослужбите от Неделя на митаря и фарисея, десета преди Пасха (Великден), до Велика и Свята Събота.
На този ден Църквата напомня Съда на всички хора, които ще застанат пред Божия трон в деня, когато Христос отново ще се върне в славата Си.
- Проф. Павлов: Трети март се отбелязва от българите в планетарен мащаб
Историкът проф. Пламен Павлов посреща 3-ти март в Босилеград, заедно с нашите сънародници там. Пред тях той ще говори за Освобождението на България и за съвременните предизвикателства пред българската нация. В интервю за Радио Пловдив историкът подчерта, че Трети март е празник, който вече се отбелязва от българите в планетарен мащаб.
Интервю на Елена Крушкова с проф. Пламен Павлов
В Чикаго вече го отбелязаха, навсякъде по света българите ще празнуват. Има цели дни на България в отделни градове, категоричен е проф. Павлов.
По думите му да се говори за днешните предизвикателства и да се оценява 3-ти март и в исторически, и в актуален план, никак не е лесно, особено когато е пред наши сънародници извън пределите на България. Особено, когато е в една такава чувствителна точка на българската душа – каквато е Босилеград. Един град, където българското чувство е много силно запазено, където обаче посегателствата са много болезнени, каза проф. Павлов.
Според него, днес живеем в много различен свят, същевременно обаче, геополитическите предизвикателства не са се променили съществено, може би само миграционната вълна – нещо, което никой не е подозирал, че ще придобие такива размери.
И все пак, това означава да защитаваме нашите национални интереси и общочовешки ценности. И да престанем да спорим дали 3-ти март е празник, призова проф. Павлов
Съдбата на сънародниците ни извън пределите на страната ги прави особено чувствителни към националния празник на България и всички спорове за тези дати се посрещат с изумление и огорчение, посочи още историкът.
Той е категоричен, че за нашите деди, воювали в три тежки войни за национално обединение, идеалът е бил Санстефанска България, целокупна България.
Реално погледнато нашата национална доктрина – на Третата българска държава е именно Сан Стефано, или казано по друг начин – нашето национално обединение.
Според историка днешните предизвикателства трябва да бъдат оценявани през това, което е посланието на националния ни празник. Да бъдем суверенна държава. Трябва да вярваме повече в собствено си общество. Трябва да престанем да хленчим и да спрем да се вайкаме. Тази унизителна линия, която води в голямата си част нашия политически елит е недостойна. Недостойна е не само за паметта на загиналите за свободата, но и за днешните българи, особено за младите българи, подчерта проф. Павлов.
Целия разговор може да чуете в звуковия файл.
.
Източник: БНР
- Връщат българите от чужбина с безплатни жилища и стипендии
Стипендии срещу завръщане в родния град и осигуряване на жилище, акцент върху аграрния сектор и облекчени данъчни ставки за фирмите, които откриват нови работни места. Това са част от стимулите, които държавата предвижда в опит да раздвижи икономиката в Северозападна България, Родопите, Странджа-Сакар, пограничните, планинските и полупланинските слабо развити райони.
На снимката: Българчета в Чикаго, които мечтаят за България Това е записано в новата Целенасочена инвестиционна програма за съживяване на обезлюдените и бедните региони на България, пише в. „Сега“. В документа, пуснат за обществено обсъждане от Министерството на регионалното развитие, са събрани вече известни намерения и проекти на общините, за които се очаква финансиране по европейските фондове в периода 2014-2020 г. Общо става дума за проекти за над 6 млрд. лв. Изоставащите региони обхващат 53.7% от територията на страната и 29% от населението в 148 от общо 265 общини.
Според заданието на управляващите целта е да се повиши заетостта на населението и да се привлекат инвестиции, което трябва да стане с подкрепа от държавата.
Предложените сега мерки удивително напомнят решения от далечната 1982 г., когато Политбюро на ЦК на БКП приема програма за ускорено социално-икономическо развитие на селищните системи от граничните райони и Странджанско-Сакарския край. Тогава се появява и пропадналата впоследствие програма „Република на младостта“, която трябва да спре обезлюдяването на тези райони чрез 4000 работни места, развитие на промишлеността, селското стопанство и социалната и техническата инфраструктура.
Предвиден е и богат пакет от облекчения – стимули в образователната сфера, финансови екстри (освобождаване от данъци, акцизи, такси и т.н.), натурални субсидии – 50% от стойността на столовото хранене, безплатни детски ясли и градини, безплатна закуска и обяд в училищата. Приложеният подход е от доказания добър опит от 80-те години във Франция и САЩ, където стимулите се предлагат само на хората, оставали да живеят и работят на територията не по-малко от 10 години.
В намеренията на кабинета все пак има и нови моменти, но те са обобщени във вече обявени проекти на общините и частния сектор, които се предвижда да бъдат финансирани по новите оперативни програми в периода 2014 – 2020 г. За бизнеса например се предвижда субсидия от 50% върху лихвите по инвестиционни кредити, както и възможност за наемане на терени и сгради в индустриални зони/паркове от предприятия, осъществяващи дейност на територията на съответния район.
Източник: Neutralen.com