Авторски
- Kак да успокоим плачещо бебе
Педиатър демонстрира как да успокоим плачещо бебче
Педиатърът Робърт Хамилтън е работил повече от 30 години с деца. Естествено, той разполага със своя собствена техника, с която може да успокои разплакало се бебе. Тя е изключително елементарна и по всичко личи, че действа безотказно, пише obekti.bg. Поне в повечето случаи.Първо, сгънете ръчичките пред гръдния кош на детето. Поставете едната си ръка върху тях, а с другата подхванете мъника в областта на дупето. Наклонете го на около 45 градуса напред, за да не си отметне главичката назад, и започнете лекичко да го люлеете.
Ето как:
How To Calm A Crying Baby – Dr. Robert Hamilton Demonstrates „The Hold“ (Official)
. - Габриеле Куби: Унищожаване на свободата в името на свободата
Откъс от книгата на Габриеле Куби „Глобалната сексуална революция”*
Днес разпадът на моралните норми е принудително наложен, а съпротивата се наказва с изолация и юридически санкции. Като всяка утопична идеология, джендър идеологията иска да създаде един нов човек, който да проектира себе си, както сам желае.
Габриеле Куби e родена през 1943 г. в Констанц, в семейството на публициста Ерих Куби и скулпторката Едит Шумахер. Изучава социология в Берлинския свободен университет, а по-късно продължава в университета в Констанц. Работи като социоложка и преводачка. Вярваща католичка, майка на три деца. Публикувала е 11 книги, преведени на много езици. Първата е „Моят път към Мария, за силата на живата вяра”, следват „Порив към любов, за младите хора, които желаят да имат бъдеще”, „Джендър революцията — релативизъм в действие”, „Only you – дай шанс на любовта” „Самопознанието — пътят към сърцето Исусово” и др.
Книгата на Габриеле Куби „Глобалната сексуална революция”, публикувана в Германия през 2012 г., разглежда джендър идеологията и стратегиите, които се крият зад упадъка на водещи структури като брака и семейството. Книгата получава най-високи оценки в католическите среди. Папа Бенедикт XVI се обръща към авторката с думите: „Слава на Бога, че вие говорите и пишете”. Уважаваният философ проф. Роберт Шпеман пише в предисловието към книгата: „Смелостта, с която Габриеле Куби точно назовава заплахата за нашата свобода, идваща от една антихуманна идеология, може би ще й донесе враждебност, дори злостна омраза. Напротив, за просвещенската си дейност тя заслужава цялата ни благодарност. Нека повече хора прочетат тази книга, за да обърнат внимание на това, което ги очаква, ако не се съпротивляват.”
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
УНИЩОЖАВАНЕ НА СВОБОДАТА В ИМЕТО НА СВОБОДАТА
Тогава изглежда вероятно, рекох аз, че тиранията се установява не от някакво друго устройство, а от демокрацията, и по-точно, мисля аз, от твърде крайната свобода се поражда твърде голямо и твърде жестоко робство.
Платон
Дерегулация на сексуалността
Ние се намираме насред един поразителен процес: обезсилени са фундаментални норми на човешко поведение, които само допреди няколко десетилетия бяха валидни за всички. Приетото тогава за добро, днес се приема за лошо. Тези норми засягат продължението на човешкия род и универсалната институция, в която това се случва: семейството. През 1948 г. нациите, разтърсени от Втората световна война, формулират Всеобщата декларация за правата на човека. В нея се казва: „Семейството е естествена и основна клетка на обществото и има право на закрила от обществото и от държавата.” (чл. 16) Семейство възниква от брака между мъж и жена, които се задължават да споделят живота си и са готови да създават и отглеждат деца. Семейството се нуждае от моногамията, а именно от сексуалната вярност между брачните партньори. Ако се откажем от моногамията като нравствен ориентир, семейството ще се разпадне. Водещи ценностни представи, обичаи и закони утвърждават тази висока морална норма в житейската практика на населението.
През последните 40 години тези ценностни представи, обичаи и закони бяха демонтирани. В западните култури на благополучието това се случи първо чрез разбунтувалите се студенти. Днес това е културно-революционният дневен ред на властовите елити на тази планета. От началото на 70-те години едно могъщо лоби се бори с помощта на ООН, ЕС и медиите за промяна на ценностния ред. Целта е абсолютна свобода, откъсната от всякаква естествена и морална граница, която разбира човека като „гол” индивид. За една такава абсолютна свобода, която иска да се освободи и от „диктатурата на природата”, всяка естествена преднина е пречка и трябва да бъде отстранена. Следователно за така разбираната свобода няма „добро” и „зло”, няма нормативност. Конкретните средства на тази борба са деконструкцията на биполярната сексуалност, промяната на социалните норми и позиции на населението, особено на младежта, пълната юридическа равнопоставеност на хомосексуалните партньорства с брака, та чак до социалното изключване и законовото криминализиране на съпротивата.
Поразителен е този процес затова, защото този „нов човек” и съпровождащият го разпад на всяка нормативност имат приоритет в действията на ООН, ЕС и многобройни отделни държави, въпреки че тази културно-революционна стратегия няма никакъв принос за разрешаването на големите проблеми на нашето време. Напротив! Епохалната демографска промяна ще промени из основи социалната структура не само на Европа. През последните четири десетилетия раждаемостта спада в повечето европейски страни много под нивото на оцеляване. В същата степен, в която се опитват да компенсират дефицита чрез миграция, те жертват своята собствена култура. Една политика, ориентирана към общественото благо, трябва да отдаде приоритет на подкрепата на семейството в социалната политика. Вместо това се практикува дерегулация на сексуалните норми в угода на неголеми малцинства и така семейството се лишава от ценностния си фундамент.
Поразителен е този процес и затова, защото унищожава предпоставките, които са създали европейската висока култура — един успешен модел за целия свят. Допреди няколко десетилетия тази култура имаше християнски фундамент. Християнството е създало моралните основи, предавани от поколение на поколение. Същността на тази култура е приетото от нашите предци за добро и истина, избори, които във всички времена са изисквали от всекиго отречение и жертва. И нито властолюбиви, действащи с насилие управници, нито войни, нито корумпирани църковни водачи, дори и ужасяващите атеистични системи на терор през ХХ век не са могли да заличат християнската култура. Благодарение на семействата оцеляването в нужда е станало възможно, но освен това те са предавали нататък тази култура и при най-неблагоприятни обстоятелства. След всяка катастрофа филизите на християнството отново израстват, последно чрез обединението на Европа върху фундамента на високите ценности на нейните християнски бащи основатели.
Това, което днес се случва, отива по-дълбоко. Не става дума за диктатура на пролетариата или за диктатурата на една властваща раса. Терористичните режими бяха разпознати като потиснически и бяха победени след 70, съответно 12 години. Днес посегателството се насочва към най-интимната морална структура на човека, която го прави пригоден за свободата. Секирата удря в корена.
Основното допускане, от което изхожда тази книга, е, че чудесният дар на сексуалността се нуждае от култивиране, за да има човек успешни връзки и успешен живот. Обратното, инстинктивното изживяване на всички влечения разрушава личността и културата. Един човек, сексуализиран от детството си, научава: „Добре е да изживяваш всички свои инстинкти, без да размишляваш. Лошо е, когато ги ограничаваш.” Той използва своето собствено тяло и телата на други хора за задоволяване на сексуалния си нагон, вместо за израз на лична любов. Този нагон е могъщ, защото има задачата да осигури продължаването на човечеството. Онзи, който не се научи да го култивира, за да стане той израз на любовта, отговорен за нов живот, ще бъде управляван от него. Такъв човек изгубва способността да обича, изгубва способността да се привързва. Изгубва желанието да дарява живот на деца. Той става неспособен за културни постижения. Той е психически и телесно болен. Той изгубва желанието и способността да съхранява собствената си култура и така създава предпоставките тя да бъде поета от друга, по-витална култура.
Християнският възглед, че човек е сътворен по Божий образ и подобие, обосновава неприкосновеното достойнство на всяка личност и води до свободно конституиране на държавата и обществото. Високата култура, върху която християнството е сложило своя отпечатък, дължи неповторимото си научно и технологическо развитие на отговорността пред разума и истината, която допуска свободното от предразсъдъци изследване на действителността.
Ала признаването на Създателя Бог, ненакърнимостта на достойнството на човека, действието на универсални морални ценности и освободеното от идеологии търсене на истината са в беда.
Последствията са драматични: много хора не желаят да предадат живота, който са получили; семейства се разпадат; успеваемостта на новото поколение спада, 20 % от 15-годишните не разбират това, което четат; все повече деца и младежи страдат от психически смущения; правото на живот на децата в майчината утроба, на болните и възрастните вече не е защитено; свободата на вероизповеданието, на изразяването на мнение, на възпитанието, на науката се лишава от съдържание.
Всичко това се случва в името на една идеология, която отрича, че човекът съществува като мъж или като жена, отрича, че тази полярност определя неговата идентичност и е условие за възпроизвеждането на човешкия род. (Психически и физически аномалии не променят нищо в този факт.) Никога по-рано не е имало идеология, която да е искала да разруши половата идентичност на мъжа и жената и всяко етическо нормиране на сексуалното поведение. Идеологията се нарича джендър мейнстрийминг.
Има много други фактори за драматичната промяна в наше време, екологични, икономически, научно-техническо, но никой от тези фактори няма за стратегическа цел корените на човека, неговата идентичност като мъж или жена и отдаването на отделния човек на диктата на сексуалния нагон, освободен от всякакви нравствени норми.
Досега мъжете си запазваха правото да развиват идеологически системи, които водеха до огромни разрушения и струваха живота на милиони хора. Джендър идеологията е измислена от радикални феминистки и наложена – с непредвидими последици. Много култури са загинали от морална дегенерация. Ала това, че моралната дегенерация бива налагана политически и културно, е нещо ново.
Висока култура чрез висок морал
Всяка култура наказва прекрачването на своите сексуални норми. Ако преди табута, защитавани чрез социален бойкот, та дори и чрез смъртно наказание, са приемани като знак за примитивно общество, то днес установяваме, че са в сила нови табута, които се осъществяват чрез социална изолация и постепенно криминализиране, и то в област, която всички култури пазят чрез строги норми: областта на сексуалността. Всъщност се е случило едно превращение: днес разпадът на моралните норми е принудително наложен, а съпротивата се наказва с изолация и юридически санкции.
Английският антрополог Дж. Д. Ънуин /1/ е анализирал в обширно научно изследване отношението към сексуалността и културата. В 1930 г. той иска да провери тезата на Зигмунд Фройд, че културата почива върху „сублимацията на сексуалния нагон”. В предговора си Ънуин пише: „Ако знаех колко много ще се промени моята лична философия в резултат от тази студия, изобщо нямаше да я започна.”
Ънуин изследва осемдесет „нецивилизовани общества” и високите култури на вавилонците, шумерите, атиняните, римляните, англосаксите и англичаните, за да изясни въпроса: какво влияние упражняват сексуалните норми на едно общество върху нивото на културата.
Резултатът в едно изречение: колкото по-голямо е сексуалното ограничение, толкова по-високо е културното ниво, колкото по-незначително е сексуалното ограничение, толкова по-ниско е културното ниво. „От това правило няма изключения. Културите излизат на сцената на историята тогава, когато силно са ограничили възможността за задоволяване на сексуалния нагон, и слизат от сцената на историята, когато позволяват сексуалността да падне до животинското ниво на необуздано задоволяване на инстинктите… В аналите на историята няма пример за общество, което в определен период от време има висока социална енергия, без да е абсолютно моногамно.” Ако погледнем развитието на нашето общество, тези закономерности сякаш още веднъж се потвърждават .
Нов по-мек тоталитаризъм?
Изглежда, че днешните ни условия са на светлинни години от националсоциалистическата и комунистическата системи на терор. Въпреки това установяваме, че свободното пространство все повече се стеснява. Забелязват го първи онези, чиито ценности пречат на стратегиите на силните — това са на първо място християните. Италианският писател Игнацио Силоне /2/, бивш комунист, го формулира най-точно: „Новият фашизъм няма да каже: аз съм фашизмът; той ще каже, аз съм антифашизмът.”
Няма разпознаваем държавен режим, който видимо да се стреми към световно господство, а има глобални мрежи, които следват единен дневен ред.
На пръв поглед няма държавна идеология, която да се налага с насилие, но една нова джендър идеология тайно се внедрява на всички нива на обществото. Въпреки че народът не познава понятието, цялото общество се оджендърява. Като всяка утопична идеология, тя иска да създаде един нов човек, който да проектира себе си, както сам желае.
Днес в Европа не се изкореняват групи от населението, но всяка година по света се умъртвяват в майчината утроба повече от 40 милиона деца .
Съществува наистина демократичен законов ред, но съществуват и неконтролируеми сили, които упражняват власт върху избирателите и избраните политици: медиите и финансовата олигархия.
Не съществува единна партия, но все по-голяма част от населението вече не се чувства представена от управляващите партии, което се изразява в досада от политиката и постоянно спадащо участие в изборите.
Не съществува министерство на пропагандата, но съществува унификация на медиите, които поддържат отмяната на сексуалните норми.
Не съществува държавна цензура, но съществува държавна и академична езикова политика, която налага правила на новоговор с цел да създаде новия джендър човек.
Не съществува упражняваща терор система от полиция и тайни служби, ала чрез дигиталното съхраняване на данни ние се превръщаме в прозрачни хора, за които вече няма лична сфера – предпоставка за съвършено нови форми на тоталитарно следене и контрол.
Не съществува манипулирано от един фюрер, фанатизирано масово движение, но съществуват атомизирани, обезродени маси, които на сегашния етап все още могат да бъдат държани в покой чрез държавните социални помощи, ала потенциалът им за радикализация при икономическа криза е непредвидим.
Не съществува забрана за проповядване на религия, ала религиозната свобода тихомълком се орязва в името на антидискриминацията и се подриват социалните предпоставки за предаване на вярата на идните поколения.
Тоталитарното може да смени своята дреха и днес се явява в одеждите на свободата, толерантността, справедливостта, равноправието, антидискриминацията и многообразието — идеологически декори, които при вглеждане отблизо се оказват ампутирани и извратени идеи.
Тези процеси са глобални и биват ускорявани от влиятелни лобита в международните институции. Сърцевината на тази глобална културна революция е дерегулацията на сексуалните норми. Както дерегулацията предава финансовите пазари на ненаситната жажда на богатите за още повече пари и власт, така и дерегулацията на сексуалните човешки норми предава хората на ненаситната жажда за сексуално задоволяване. Отмяната на моралните ограничения на сексуалността изглежда като повече свобода, но води до неспособност за привързване и създаване на връзки и по този начин до разпад на носещи социални структури.
Който днес в политическото, академичното, медийното и дори в църковното пространство изкаже основания за това, че сексуалният акт е част единствено от брачната връзка между мъж и жена и трябва да е отворен за зачеването на деца, който дискутира научно въпроса за възникването, рисковете и последствията от нехетеросексуалното поведение или дори се противопоставя на стратегиите на сексуалната дерегулация, се изправя пред опасността да бъде изключен от публичния дискурс, да бъде стигматизиран с ругатни, да се прости с професионалното си положение, да бъде тормозен и дискриминиран по разнообразни начини от различни лобита. Криминализирането чрез нови състави на престъпления като „хомофобия”, „език на омразата” и антидискриминационни закони вече е реалност в някои страни и се ускорява в глобален план.
Готови ли са тези, които сигурно си въобразяват, че са на страната на доброто, когато днес така смело се борят с държавния терор на изминалия век, да се противопоставят по същия начин на растящото ограничаване на свободата в наше време? Граничната линия между отстояването на свободата и жертването на свободата е в готовността днес да се плати цената, която е да не виеш по вълчи, когато си с вълците.
Прекрасният нов свят
Понякога поетите виждат отвъд границите на съвременността. Олдъс Хъксли описва през 1930 г. Прекрасния нов свят, който възниква, когато насладата се превръща в смисъл на живота, а сексът в основно всекидневно забавление за млад и стар. В предговора към новото издание от 1949 г. той пише: „Тази наистина революционна революция трябва да бъде постигната не в заобикалящия ни свят, а в душите и в сърцата на човешките създания.” /3/
В „Прекрасният нов свят” всеки е щастлив. Мръсотия, болести и старост са изкоренени. Споменът за „живораждащите” от ранните времена произвежда в преточените от бутилки съвременници гръмогласен хохот, ако не и погнуса. Зародишите са изследвани за аномалии, селектирани и съхранявани в зародишна банка. Майките и бащите са непотребни фрази. Представете си, тогава, към 600-ата година преди Нашия Форд „майката като обезумяла бдяла над децата си (нейните деца!)… бдяла над тях като котка над котенцата си, но котка, която можела да говори, котка, която можела да повтаря до полуда: „Рожбичката ми, свидната ми рожбичка…” „Децата винаги се отглеждали от родителите, а не в Държавни центрове по обучение.”
За децата има ясли, където чрез методите на хипнопедията, по време на сън, им се изграждат неизкореними рефлекси, като: „Никога не отлагай за утре удоволствието, което можеш да изпиташ днес.”
Децата тичат голички и играят на „както го правят големите”. Деца, които не изпитват радост от инфантилни сексуални игри, се смятат за болни. За необяснимите отношения в ранните времена се разказва: „В продължение на един дълъг период, преди епохата на Нашия Форд, но дори и няколко поколения С.Н.Ф., детските еротични игри са се смятали за нещо ненормално (на това място избухна смях) и не само за ненормално, но и всъщност за безнравствено (Не може да бъде!) и по тази причина са били строго забранявани.”
Повечето ученички са безплодни още от бутилката, защото важи правилото: „Цивилизация означава стерилизация”, а за останалите нестерилизирани съществуват малтусиански пояс и упражнения, така че взимането на предписаните от закона предпазни мерки е „едва ли не машинално и неизбежно като мигането”.
Хората се държат в настроение и на линия посредством телевизия, eмоцилми, цветоуханни органи, синтетичен глас и музика, сексофони. За целта има Институт по емоционално инженерство. Участието в седмичните обредни сбирки за духовно сливане е задължение. Самотата се смята за опасна. „Ние ги заставяме да ненавиждат самотата и уреждаме живота им така, че е почти невъзможно някога да се почувстват самотни.”
А ако въпреки това се случи нещо неприятно, тогава винаги е налице шишенце сома, което да те отведе на излет надалеч от действителността.
Така в Прекрасния нов свят хората „никога не искат онова, което не могат да получат”, и смятат своето робство за свобода.
В предговора си от 1949 г. Олдъс Хъксли пише: „Очевидно в отговор на ограничаването на политическата и икономическата свобода сексуалната свобода нараства. А един диктатор … ще направи много, за да насърчи тази свобода. Заедно със свободата да се бленува под влиянието на опиатите, на киното и на радиото тя ще помогне на поданиците му да се примирят с робството, което е тяхна съдба.” Изглежда, че „утопията сякаш е много по-близо до нас, отколкото човек можеше да си представи само преди петнадесет години. Тогава аз я пренесох шестстотин години напред в бъдещето. Днес обаче изглежда напълно възможно този ужас да се стовари върху нас и след по-малко от век.”
Олдъс Хъксли пише това преди да съществуват изкуствено осеменяване, пренатална селекция, банки за сперма и яйцеклетки, сурогатно майчинство, „родител 1 и родител 2”, детски ясли, ръководство за сексуални игри в детските градини и училищата, преподаване в училищата на предпазване от забременяване, групова динамика, употреба на дрога, порнография като масово развлечение — когато телевизията все още не е разпространена и интернетът не е измислен.
Хората тъкмо са преживели Втората световна война и възлагат надеждите си на новосъздадената Организация на обединените нации, която през 1948 г. приема Всеобщата декларация за правата на човека. Те трябва да се превърнат в крепост срещу неописуемите зверства, в които загиват милиони хора, обезчестени, обезправени, останали без имущество, измъчвани, изтезавани и убити от хората, заслепени от една идеология и изгубили човешкия си облик в корупцията на властта. Половин век по-късно същата организация се бори умъртвяването на неродени деца в майчината утроба да бъде издигнато в човешко право и народите на тази планета да приравнят съюза между личности от един и същи пол с брака.
Както Хъксли предвижда, в центъра на това посегателство срещу ценностния фундамент на човека стои сексуалността. Борбата за отмяната на сексуалните норми е постигнала епохална победа. Същевременно ние сме свидетели на епохален културен упадък на Западния свят. Истинното, красивото, доброто, възхвалени още от Платон и Аристотел, имат лоша слава. С истина, с красота и с добро не могат да се спечелят големи пари, милиарди се печелят с лъжа, грозота, със зло, с ужаси и порнография.
Родени сме с потенциала на свободата, ала сами трябва да си изработим способността в свобода да изберем страната на доброто. Тя е предпоставка за култура. На това трябва да бъдем възпитани или сами да се възпитаме, трябва да научим основните добродетели, които ни позволяват да запазим човешкостта си: мъдрост, справедливост, смелост и въздържание. Когато една култура престане да цени високо добродетели и да предава на следващите поколения собственото, провереното, ценното чрез пример, възпитание и образование, тогава тя сама си изкопава гроба. Все още има свобода и не е твърде късно да я защитим. Ала трябва да знаем кой по какъв начин я ограничава, за да наложи собствените си интереси. За това разказва тази книга.
Превод от немски: Людмила Димова
* Откъсът от книгата е публикуван в портала „Култура“
––––––––––––––––––––––––––––––––––
Бележки:
1. Джоузеф Даниъл Ънуин (1885-1936) е етнолог и антрополог в университета Кембридж. Той изследва сексуалния живот на около осемдесет народи и народни групи. Б.пр.
2. Игнацио Силоне (1900-1978).
3. Олдъс Хъксли, „Прекрасният нов свят”, изд. „Г. Бакалов”, Варна, библиотека „Галактика”, 1990 г.
- Миграцията: тайните лостове и цели
Евгени Копатко, Журнал „Столетие“
И така, от началото на 2015 г. в Европейския съюз нахлуха над 740 хиляди пришълци от страните на Близкия Изток и Африка. Мигрантската криза вкара Европа в задънена улица. Очаква се, че към края на годината числото на търсещи убежище в ЕС ще надхвърли един милион души.
Върховният комисар на ЕС за външната политика и сигурността Федерика Могерини изрази общото настроение на европейците, заявявайки, че Евросъюзът не може да намери решение на проблема с мигрантите. Иска ми се да попитам: а може би не където трябва и не това търсите, дами и господа?
Та нали изходът вече го подсказва руско-сирийския опит. След съобщенията за възстановяване на контрола от страна на сирийската армия с подкрепата на въздушно-космичните сили на Русия върху териториите в северната част на страната, сирийците започнаха да се завръщат по домовете си. Милион сирийски бежанци вече се върнаха, заяви представителят на Сирия към ООН Башар Джаафари на заседанието на Съвета за сигурност. Именно сътрудничеството с Русия доведе до толкова обнадеждаващи резултати, отбеляза Джаафари.
На Запад не пожелаха да го чуят. Защо? След като военната авиация на Русия започна да нанася удари по базите на ИДИЛ в Сирия, в ЕС и в САЩ тутакси заявиха и продължават да твърдят, че Русия само увеличавала наплива на бежанци. Днес, макар и бавно, антируските настроения се променят, но едва ли някога ще се променят окончателно…
Неотдавна в Европа изведнъж си спомниха думите на Кадафи, който няколко часа преди смъртта си предупреждаваше: „Вие бомбардирате не Либия, вие бомбардирате стената, която не пропускаше африканците и терористите в Европа!“. Спомниха си, но някой реши така: американците специално разрушиха Магреб, за да лишат Европа от идентичността й, за да размият нейната многовековна култура. Само че срещу Либия, както е известно, скочиха не само американците, но и същите тези французи и италианци, полакомили се за евтиния либийски петрол и газ. С една дума, днес те си сърбат попарата, която сами си надробиха. Но да признаят собствените си грешки, в това не бързат, затова и изводите, а съответно и предприеманите мерки, са недостатъчно ефективни. Е, ще трябва, така да се каже, да им поосвежим паметта.
Струва си по всяка вероятност да започнем от това, че географията на изворите на миграцията значително прескача границите на Сирия, Либия, Ирак, Афганистан. Тя обхваща Мавритания, Мароко, Тунис, Алжир, Мали, Нигер, Камерун, Габон, тоест, предимно Африка на север от екватора.
Сенегал, Мавритания, Западна Сахара и Мароко генерират поток през Испания. За крайна цел пришълците от бившите френски колонии, естествено, си набелязват Франция. Също натам се придвижват гражданите на Алжир, Тунис и Либия, прекосявайки Средиземното море и достигайки бреговете на Италия и Гърция. Впрочем, не по-малко една трета от мигрантите идват от Сирия и Турция, а после се насочват през Балканите. Съществува и един екзотичен маршрут. Както пише изданието «The Wall Street Journal», част от нелегалните мигранти достигат Европа през Норвегия, в която попадат през Мурманска област на Русия.
По този начин разпространената версия за вълната на миграцията, като следствие от предизвиканите от НАТО войни в Близкия Изток, бих казал, е някакво информационно прикритие. Безусловно, войните имат своя принос в ставащото. Най-малкото в Афганистан, Либия, Сирия и Ирак. Обаче в Мали, Мавритания, Чад или Камерун бомбардиране от страна на НАТО не е имало, но в общия поток от мигранти пришълците от Екваториалната Африка са почти една четвърт.
Случващото се, особено ако се разгледа в динамиката на последните четири години, повече прилича на изкуствено създаден и управляван процес. По някаква причина през есента на 2013-та и пролетта на 2014-та година количеството на желаещите да се преселят в Европа рязко се увеличи. Ако до 2011 г. миграционните власти на ЕС говореха примерно за 20-25 хиляди нелегални мигранти на година от всички направления, включително и от Украйна, то в началото на 2014-та само от Африка вече бяха регистрирани над 90-100 хиляди мигранти. Ако преди по-голямата част от тях се насочваше предимно към Франция, сега крайната цел на потока е Австрия, Германия и Великобритания. Германците, например, очакват до края на годината наплив от около 1 милион мигранти. При това в Гърция и Италия вече са попаднали около 300 хиляди нелегални мигранти.
Според издателя на „МК – Атински куриер“ Фьодор Игнатиадис, това е истински бизнес. „Правят се фалшиви паспорти – за целта работят цели нелегални фабрики… Турция и нейното правителство имат интерес от тези нескончаеми потоци. До тогава, докато не бъде радикално решен въпросът с гражданската война в Сирия, това няма да бъде спряно“ – смята той.
Ако вземем предвид, че „билетът за Европа“, както е известно, струва средно 10 хиляди долара, не е трудно да се изчисли, че потокът на мигранти носи годишно на нелегалния бизнес около 10 млрд долара, възможно дори – 15 млрд. Така например, стойността на „турския маршрут“ само от Сирия достига 20-23 хиляди долара. Тези суми могат да бъдат съпоставими само с търговията на наркотици. В организирането на масовата миграция взимат участие многобройни нелегални организации, в това число етнически. На Балканите, например, този бизнес в значителна степен се контролира от албански и цигански групировки. Както посочват специалистите, опитът през последните 25 години показва, че синдикати, групи и прикриващи ги бивши или действащи сътрудници на силовите органи, занимаващи се с наркотрафик и незаконна търговия на оръжие, са активно въвлечени в изготвянето на фалшиви документи.
Специалистът по кибервойните на ХХІ век Елена Ларина е убедена – „Днешното преселение в Европа е голям бизнес. Без гигантски гешефт сериозните структури не биха се заели с толкова мащабна, пропагандна, организационна и логистична задача. Разбира се, тя не може да бъде решена стихийно и дори на някакви обществени начала. Зад цялата операция стоят много мощни професионални структури. Прехвърляне на милиони хора по разработени маршрути с подкрепата на Средствата за масовата информация – на такова още не сме били свидетели“.
Наистина, водещите западни медии, в нужния момент фокусираха вниманието на целия свят върху този проблем. Руските средства за масова информация (СМИ), не разбирайки глобалните цели на тази медийна кампания, също активно се включиха в отразяването на миграционния процес. А СМИ, както е известно, са важен инструмент за манипулиране на обществото. Ето един конкретен факт. Преди дни няколко издания съобщиха, че обиколилата западния свят и трогнала Русия снимка на удавеното сирийско дете всъщност е била постановка. Момчето, за съжаление, загина. Но после специално са го пренесли на друго място, за да бъде снимката по-ефектна, биеща по нервите на сантименталната европейска „публика“. Целта беше постигната: пред мигрантите европейските врати широко се разтвориха.
…“Но за да си представим поне приблизително мащабите на наличните ресурси на икономиката в сянка – смята Елена Ларина, ще се позова на оценката на автора на световния бестселър за тази година „Бъдеща престъпност“ на Дж. Гудман: само киберпрестъпността и наркотрафикът оперират със суми от порядъка на 2 трилиона долара, които са 3% от световния брутен вътрешен продукт. Според някои световната престъпност контролира като цяло не по-малко от 10-15% от целия БВП. Изнесените данни напълно са съпоставими с цифрите, характеризиращи сферата на международната миграция.“
„Това е страшна, самодостатъчна, наднационална сила на злото, която може да съществува само в спекулативно-финансовата икономика, където пари се правят буквално от нищото. За нейното съществуване не е нужна наука, техника и реален инженерно-производствен прогрес. Източникът на нейните пари е хаосът. Затова тази сила не просто прониква в истинската политика, икономика, социален живот, но разрушава и създава хаос в целия свят, в отделни негови региони и страни. Спецоперация „Бежанци“ е нейно творение“ – убедена е Ларина.
Сред по-голямата част от специалистите преобладава мнението, че през последните десетилетия в света се създаде могъщ алианс на криминални и напълно легални групи, структури, организации, свързани с разузнавателни общности, с финансисти, с големи медии. Те имат връзки и с висши политически, в това число и управляващи кръгове на Запад. Групировки на този алианс са ключови стълбове на глобалната криминална икономика, която чрез банково-финансовата сфера пряко взаимодейства с легалната икономика.
Джонатан Самюълс, репортер на Sky News, намиращ се на остров Лесбос, Гърция, показва ръководството, което се дава на мюсюлманските имигранти, преди те да тръгнат за Европа. През това лятото австралийският Институт за икономика и мир (IEP) изготви пореден доклад, в който се посочва, че въоръжените конфликти на Земята през 2014 година са възлизали на около 14 трилиона долара, което е 13,4% от световния брутен вътрешен продукт. В сравнение с 2008 година, разходите за война са се увеличили с 15,3%.
Дадените за война десетки трилиони долари биха били достатъчни за превръщането на Близкия Изток и цялата Африка в „рай на Земята“. А бяха изхарчени за убиване на хора, за разрушаване на много държави и икономики. Но не и в благоденстващата Европа и още повече не в ситата Северна Америка. И тук не бива да забравяме, че в исторически план западната цивилизация е основана върху безпрецедентен терор, понеже цялата западна история – това е низ от войни на всеки срещу всеки.
Африка беше опустошена от европейските предприемачи и от търговци на роби, които от векове са ограбвали този много богат континент. Ограбвали са също Индия, Китай, Малайзия… Европейските преселници с тяхното оръжие и нови болести практически изцяло унищожиха американското корено население. Две трети от населението на планетата е било под колониална зависимост от Запада.
Днес мигрантите бягат в Европа, в това число и за да си върнат ограбеното от предците на днешните европейци. Според тях, след векове на тотално плячкосване, Западът им е много задлъжнял и трябва да ги издържа.
Разбира се, не това е главната причина за наплива от мигранти в Европа. Всички събития, свързани с миграционните процеси, се разгръщат в разгара на преговорите между САЩ и ЕС за създаване на зона за свободна търговия. Става дума за Трансатлантическо партньорство за търговия и инвестиции (TPIP) – любимият международен проект на Барак Обама, наричан дори „Доктрината на Обама“. Да си припомним историята. Със създаването на световната колониална система Европа се е хранила с енергията на покорените страни. След създаването на Европейския съюз той се храни с ресурсите и на бившия съветския потенциал на страните от Източна Европа. Днес настана време САЩ да се хранят с потенциала на Европейския съюз.
Америка, ще отбележим, възнамерява да създаде в близко бъдеще два икономически съюза със страните на ЕС и Азиатско-тихоокеанския регион. Два регионални кръга, оглавени от Вашингтон: „Трансатлантическото партньорство“ и „Транстихоокеанското партньорство“. Целта е да се премине към създаване на огромни нови пазари без участието в тях на Китай, Русия и останалите държави от БРИКС. Обединението на пазарите на САЩ и ЕС в перспектива ще доведе до отмяна на техните валути – съответно, долара и еврото – след прехода към нова трансатлантическа валута. Това ще спомогне за моменталното анулиране на всички дългове, номинирани в долари и евро и да се започне нова икономическа експанзия.
Обаче главната задача е не само да се запази, но и да се засили разклатилият се еднополюсен свят. В името на такава грандиозна идея може да се финансира дори изпадането в хаос на Европейския съюз. Според някои експерти, сега е най-подходящият момент да се тласне Европейския съюз в Трансатлантическото партньорство за търговия и инвестиции (TPIP) , докато властта в ключовите държави на Европа още не е в ръцете на национално ориентирани политици. Значи, зад целия този Велик изход трябва да се разглежда конкретно нечия воля, нечии финанси и нечия геополитическа цел. Просто така цивилизационно разместване не се организира.
Но да наводниш Европейския континент с мигранти е само половин работа. Европа е само място за дислокацията на „зелената вълна“.
А може би истинската цел на масовата миграция в Европа е насочена и срещу Русия? Няма ли повечето от тези млади мъже-мигранти да се превърнат в бъдещи войници на една общоевропейска армия, която ще бъде създадена под егидата и с парите на САЩ?
Американците си поставиха за цел война на Европа с Русия. И от тази цел няма да се откажат. Още повече, че Украйна не оправда техните очаквания.
При това те прекрасно разбират, че НАТО в днешното си състояние не е способно да воюва с Русия, а в Европа на „меките китки“, в толерантна Европа просто няма достатъчно запалителен материал за война. И Европа се пълни с този запалителен материал. Броячът ще отчете милиони мигранти, следователно и милионна армия. И след определено време тази армия ще е около границите на Русия – в Прибалтика, Полша, Украйна, Румъния и, по всяка вероятност, във Финландия. Именно заради създаването в Европа на мощна армия срещу Русия, САЩ са организирали разпадането на Близкия Изток и Северна Африка. Така че не за Европа трябва да се притесняваме…
И не бива да се учудваме на това, че няколко часа след ударите на турските ВВС по руския Су-24 в Сирия, Европейската комисия е одобрила отпускането за Турция на 3 млрд евро от бюджета на ЕС. Тези средства трябва да се насочат за борба срещу миграционната криза – за създаване на координационни механизми и за „подобряване на всекидневния живот на бежанците“ в Турция. Както се казва, хвърлиха турската риба в мътните мигрантски води…
Руско-сирийският опит за връщане на бежанците по домовете, за който стана дума на заседанието на Съвета за сигурност на ООН, в Европа е игнориран. И напливът на мигрантите в Европа ще продължи дотогава, докато ситуацията в Либия и Сирия не се регулира, смята главният редактор на списанието «Politics First» Маркус Пападопулус. Той, разбира се, е прав, както са прави и много други обществени и политически деятели и на Запад, и в Русия, но това няма да промени ситуацията, тъй като в играта са забъркани такива „луди“ пари, че просто е трудно да си го представим. Остава само да се надяваме на благополучния край на сирийската операция на Русия. Само тя може да наклони везните в полза на здравите сили.
Може да се каже, че днес в Сирия се решава бъдещето на целия свят.
Превод: Снежана Лоза / Memoria de futuro
.
- Бърни Сандърс оглави класацията „Човек на годината“ на Time
Бърни Сандърс Независимият сенатор Бърни Сандърс от американския щат Върмънт оглави класацията „Човек на годината“, съставена от читателите на американското сп. „Тайм“, предаде ТАСС. Резултатите от приключилото вчера допитване още не са обявени, но Сандърс води с незаличима разлика пред останалите личности. Той се кандидатира за президентската номинация от Демократическата партия и е основен конкурент на бившия държавен секретар Хилъри Клинтън.
Известният с левите си възгледи сенатор, който сам определя себе си социалист, е получил одобрението на 10.2% от гласовете. На второ място е пакистанската правозащитничка Малала Юсуфзаи (5.2%), на трето е папа Франциск (3.7%), четвърти е американският президент Барак Обама (3.5%), а пети 3.1% е телевизионния водещ Стивън Колбърт. /„Сега“/
.
- Как да проверяваме трудовия си стаж в България сами
От тази година можем да проверяваме трудовия си стаж сами: Вижте как и къде!
.
НОИ и НАП интегрираха системите си за електронно обслужване. От началото на юли услугата „Справка за осигурителен стаж и доход при пенсиониране“ от интернет страницата на НОИ, вече е достъпна и чрез Персонален идентификационен код (ПИК) на НАП.
Тя е публикувана в рубрика „Е-услуги“/Справки/.
Там може да намерите:
Справка за статус на социално осигуряване – актуално състояние
Справка за осигурителен стаж и доход при пенсиониране
Справка за подадени декларации за социално осигуряване за осигурено лице за периоди след 2004 г.
Предстои списъкът на електронните услуги на НОИ, които да могат да се ползват с ПИК на НАП, да бъде разширяван. В него ще бъдат включени и други справки, предоставяни на осигурените лица по ЕГН или на осигурителите по ЕИК/БУЛСТАТ.
Източник: mall359
.
- Най-големият кораб в света с български капитан
Капитан Румен Йовчев – първият българин, имал честта, щастието и отговорността да бъде капитан на най-големия пътнически кораб в света.
Румен Йовчев е от Варна, потомствен моряк. За първи път се качва на пасажерски кораб едва тригодишен. От 2007 г. работи за Royal Caribbean, най-голямата круизна компания в света. Преди това 10 години е бил по контейнеровози, карго кораби и 3 години в друга круизна компания.
В Royal Caribbean Румен Йовчев започва като първи помощник на капитана, после става старши помощник и отговаря за безопасността на кораба, после за поддръжката на кораба, и днес вече е staff captain. За една седмица е поел управлението на най-големия кораб в света Аllure of the seas.
Това се е случило на 16 март, когато титулярният капитан – норвежецът Джони Фавелен е трябвало да замине в Маями на тренажор, за да може да проиграе абсолютно всички пристанища в Европа за предстоящите круизи.
От 2010 година Аllure of the seas е най-големият пасажер в света. Той е само с 5 сантиметра по-дълъг от другия кораб от същия клас на компанията Oasis of the seas. През април обаче Алюр вече няма да бъде първи по големина. Тогава от доковете ще излезе Harmony of the seas, който ще бъде с 3 метра по-дълъг и с около 2700 тона по-тежък.
Размерите на Allure: 225 282 бруто тона, дължина 362 метра, широк 66 метра, от водата височината му е 72 метра, мостикът е на 36,5 м над морската вода, а газенето – 9,3 метра. За сравнение, Титаник е бил около 45 000 тона – точно 5 пъти по-малък.
Колеги на кап. Йовчев коментират, че да управляваш подобен кораб дори за ден е равносилно на това да си управлявал космическа совалка. Оказва се, че Йовчев е влизал и в совалката Експлорър. И посочва приликите и разликите с Allure.
Екипажът на Allure е 2150 души от 80 различни националности. Максималният брой пътници, които може да поеме, е 6700 души. В момента на кораба има 6 233-ма пътници от 75 националности. Общият капацитет на Allure – 8870 човека.
Интересът в Европа към кораба е огромен и на него празни кабини не остават, разказва кап. Йовчев.Четири години корабът е плавал в Карибския басейн и от тази година е в Европа. Маршрутът му в момента е Барселона, Палма де Майорка, Марсилия, Ла Специя, Чивитавекия (Рим), Неапол, пролива Бонифацио между Сардиния и Корсика.
Цената на удоволствието да плаваш на Аllure of the seas зависи от кабината. В най-големите апартаменти, които са на 2 етажа, едноседмичният круиз стига до 30 000 долара. В кабина с балкон круизът струва около 2300 долара на човек за седмица.
Намираме кап. Йовчев в Чивитавекия, пристанището на Рим, където най-големият пътнически кораб в света е акостирал. Той споделя, че мечтата му е Allure да акостира във варненското пристанище, но това е невъзможно, при това не само заради размерите на нашия порт. Allure не би могъл въобще да навлезе в Черно море… Основната причина е мостът на Босфора, за който Allure е твърде висок. За да премине оттам, мостът трябва да бъде съборен. Варненското пристанище пък е прекалено плитко за този гигант, а кеят на Морска гара – прекалено малък.
Други 3 пасажерски кораби на Royal Caribbean е трябвало да дойдат във Варна тази година, разказва кап. Йовчев, но заради политическата обстановка в Черноморския басейн България е отпаднала от маршрута им. „Варна щеше да влезе в златната круизна история, но за съжаление това не се случи“, коментира капитан Йовчев. Почти всички круизни компании са зачеркнали Черно море за тази година на круизната си карта.
В момента Royal Caribbean притежава 24 пасажерски кораби, а от април догодина още два чисто нови ще излязат на море. До 10 години капацитетът на круизни кораби в световен мащаб ще се удвои, прогнозира капитан Йовчев. По думите му България има голям потенциал да посреща круизни кораби. Интересът към Черно море е временно стихнал заради обстановката в региона, но градовете в басейна са интересни за пасажерите.
Капитан Йовчев обече не крие разочарованието си от това, че Варна не посреща корабите с модерна Морска гара. „Необходима е визия за това, както и инвестиции, за да бъде Варна привлекателна за този вид туризъм“, казва капитанът. Бургас е много по-сериозна конкуренция на Варна, отколкото Констанца, която би могла да ни бъде само партньор“, коментира Румен Йовчев.
След 10 месеца, когато Allure отстъпи лидерството си на Harmony, капитан Фавелен ще поеме управлението на новия най-голям пасажер. Дали Румен Йовчев ще остане staff captain или пък ще поеме друга, по-отговорна позиция, това времето ще покаже.
Източник: bulbg
.
- Терористката от Сан Бернардино – от смирена мюсюлманка до убийца
ФБР обяви, че нападението в дома за инвалиди в Сан Бернардино, което доведе до 14 жертви и 21 ранени, е терористичен акт
.
Симона Русева, Сlubz.bg
Ташфийн Малик и Саид Фарук Нападението в сряда в дома за хора с увреждания в Сан Бернардино, Калифорния, при което загинаха 14 души и 21 бяха ранени, е терористичен акт, обявиха от ФБР. До този момент се смяташе, че покушението е било заради мъст – Саид Ризван Фарук (28 г.) е изпаднал в ярост заради скорошното му уволнение от дома за инвалиди.
Вече е известна и друга смразяваща подробност – не той, а съпругата му Ташфийн Малик (27 г.) е истинската вдъхновителка на терористичния акт. Днес за пръв път бяха публикувани и снимки на съпрузите, хвърлили САЩ в покруса. И двамата бяха убити още в деня на покушението при опит за бягство и ожесточена престрелка.
Медиите в САЩ разкриват и подробности около биографията на терористката. Тя е родена в Пакистан, но родителите й се заселват в Саудитска Арабия, когато дъщеря им е едва на 4 годинки. По-късно тя често е посещавала родината си. През 2007 г. се завърнала в Пакистан и записала фармация в университета „Бахудин Закри“ в град Мултан, съобщава за ABC News източник от пакистанските тайни служби, пожелал анонимност. През 2012 г. Ташфийн Малик завършва висшето си образование с много добър успех. По време на следването си тя не е правила впечатление на дълбоко религиозна.
Саид Ризван Фарук се свързва с нея по интернет, в платформа за запознанства, съобщи неговият адвокат. Той е американски гражданин от пакистански произход. Роден е в Чикаго на 14 юни 1987 г. в семейство на имигранти. През юли 2014 г. той отива на поклонение в Мека, където има и уредена среща с Ташфийн Малик. Тя го следва в САЩ, след като получава виза по повод предстоящ брак. Според сегашните разкрития младата жена е посочила адрес в Пакистан, който не съществува.
След месец тя се омъжва за любимия мъж – на 16 август 2014 г. Това лято й е издадена зелена карта, която й позволява постоянен престой в САЩ. Преди 6 месеца се ражда дъщеричката им, която сега остава кръгло сираче.
Близките на семейството са в шок. Според тях Ташфийн Малик е била грижовна съпруга и майка. Тя винаги се е появявала с бурка, била дълбоко вярваща мюсюлманка. Почти не поддържала контакти извън родата. Но дори и в многолюдното семейство на мъжа й тя разговаряла единствено с жените. Когато пристигали гости, те били разделяни в две стаи – мъжете отделно от жените. Нито един мъж, освен собственият й, не е виждал лицето й, което винаги е било скрито под бурка.
Все още не е известно кога Ташфийн Малик се е радикализирала. До атентата в сряда тя не е попадала в полезрението на ФБР.
Известно вече е, че семейството е обитавало неугледно жилище в Редлендс, предградие на Сан Бернардино, на около 100 км от Лос Анджелис. При обиск там бяха открити 6000 муниции, 12 самоделни бомби, инструкция за тяхното сглобяване, нужните инструменти, взривни вещества и оръжия. Това навежда на мисълта, че съпрузите са готвели и други атентати.
От семейството на съпруга Саид Ризван Фарук са били категорични, че не са и подозирали някаква връзка с терористична групировка, нито радикализиране на младото семейство, заяви техният адвокат Дейвид Чесли. Двете сестри и братът на Фарук били шокирани от атентата в сряда. Те изявили готовност да окажат пълно съдействие на разследващите.
Защитникът Чесли призова да не се правят прибързани заключения. Все още не били известни мотивите за кървавото престъпление. Възможно било в дъното да е дълбоко огорчение у Фарук. Преди да напусне работата си в дома за инвалиди, той често бил прицел на подигравки, защото си пуснал брада. За ФБР обаче няма никакво съмнение, че става въпрос за атентат по ислямистки подбуди. “Нападението в Сан Бернардино е терористичен акт”, обави вицешефът на ФБР Дейвид Боудич. Малко преди нападението във Фейсбук Ташфийн Малик се врекла във вечна вярност на „Даеш“. Написаното вече не може да се прочете. Говорител на Фейсбук оповести, че то е било изтрито.
.
- Отзиви от едно турне. Ивайло Калоянчев: „Бай Ганьо е жив, вечен“
След поредица от перипетии, които за малко да провалят представлението, Бай Ганьо оживя пред българска публика в Детройт. Срещата с колоритния герой на Алеко Константинов предизвика въодушевление, смях и размисъл сред жадуващата да се докосне до българско изкуство аудитория. Приключенията на г-н Ганьо Балкански пренесоха зрителите в далечната 1891 г., чиято реалност безпардонно наподобява нашето съвремие с ежедневния триумф на отдавна надхвърлилата карикатурните измерения байганьовщина.
Актуалността на Бай Ганьо – колкото парадоксална, толкова и неоспорима – бе чудесно пресъздаден от гостуващата група артисти от Общински драматичен театър „Невена Коканова“ – Дупница и Сатиричния театър. Въпреки умората и недоспиването заради натовареният си график, актьорите показаха най-доброто от таланта си, осъществявайки директен контакт с публиката. Нещо повече – след края на пиесата те разказаха за най-новите премеждия на Бай Ганьо до Чикаго. Оказа се, че за да пристигне при българите в САЩ и Канада Алековият герой, Славчо Пеев и Ивайло Константинов прекарват четири дни в американското посолство в чакане на визи. Само няколко часа след като получават заветните документи, деветчленният състав е вече в самолета, откъдето започва истински театрален маратон. Срещите с родната публика в Чикаго, Отава и Монреал са колкото щастливи, толкова и изтощителни, и без малко да костват гласа на Ивайло Калоянчев. За да пази гласа си, пътуването на актьора до Детройт преминава в мълчание, а публиката го чува благодарение на миниатюрен микрофон, закачен за сценичния му костюм. Напълно достатъчен, обаче, за да чуе незабравимите и печално актуални финални думи на Бай Ганьо: „…Може да си викат някои, че на Бай Ганя му е минало времето, ама на, ей ма, тук съм, жив съм, ваш съм!“.
Интервю на Анелия Петрова с Ивайло Калоянчев,
BulgariansinDetroit.com
– Г-н Калоянчев, как Ви посрещна българската публика в САЩ и Канада?
– Играем тази постановка отдавна в България, но тук емоцията е друга, стихийна – бяхме посрещнати невероятно. Българите в САЩ и Канада ни подготвиха хубава изненада чрез силната емоция, с която ни посрещнаха и почувстваха. Толкова много ни хареса публиката, че се надяваме да дойдем пак.
– Героят на Алеко Константинов, Бай Ганьо, е сред най-колоритните образи в българската литература. Актуален ли е днес?
– Аз винаги съм казвал и продължавам да твърдя, че Бай Ганьо е вечен. Алеко Константинов го е описал по начин, показващ, че всички ние носим негови черти. Този, който казва, че никога в живота си не е постъпил поне един път като него, послъгва. Бай Ганьо е жив, вечен и нещо повече – той си е наш. Хубаво е да го познаваме и да се учим от него как не бива да постъпваме в живота.
– Как се роди и осъществи идеята да представите „Бай Ганьо Балкански“ зад граница?
– Идеята се роди по много интересен път. Играхме постановката в Карлово и докато се приготвяхме да си тръгваме след нейния край, две жени се затичаха към нас. Комплиментите им за играта на артистите бяха придружени с покана да представим пиесата в Канада. „Е, как да дойдем в Канада?!“- питаме ние, а те отговарят: „Няма страшно, ние ще ви поканим.“ Оказа се, че едната от тях е омъжена за собственика на българското радио в Канада, който уреди турнето ни там.
След като постепенно нещата за пътуването ни до Канада се задвижиха и се разбра, че ще пътуваме дотам, Петя Романова от фондация „Експертни инициативи“ ни покани да представим представлението и в САЩ. С радост приехме поканата и след като успяхме да извадим работни визи, ето ни тук.– Бай Ганьо Балкански е една от емблематичните роли на баща Ви, големия актьор Георги Калоянчев, с която той живее в паметта на публиката. Предизвикателство ли беше да стъпите в неговите обувки?
– Да, предизвикателство беше. Преди да почине баща ми не можеше да се движи. Спомням си, че му бях занесъл диск със запис на постановката с моето изпълнение на Бай Ганьо. Той гледа, гледа и накрая ми каза: „Абе много хубаво, браво… но искам да ти кажа, че ти можеш да играеш по-хубаво от мен, можеш да играеш и по-лошо от мен, но като мен не можеш!“. Така че всеки от нас представяше неговия си Бай Ганьо.
– А с какво Вашият прочит и подход към героя са по-различни от тези на знаменития Ви баща?
– Всеки от нас има своя натюрел и своя идентичност, и всеки пристъпва към образа от своя гледна точка. Гледал съм много пъти героя на баща ми и виждам как в различни ситуации двамата сме подхождали различно към характера. Това е нормален процес – всеки човек реагира по различен начин в една и съща ситуация. А и всеки артист влага собствената си интерпретация, емоции и чувства в образа, който представя.
– В свое интервю споделяте, че „…и до днес, когато ме представят някъде, винаги казват, че съм синът на големия Георги Калоянчев. Сравнението е неизбежно“. С какво Ви помага или пречи неизбежното сравнение с именития Ви баща?
– Сравнението не ми пречи с нищо, аз съм свикнал с него. По-скоро ми помага това, че съм се учил от баща си. Учих се от него, гледайки какво прави на сцената, как го прави и защо го прави. Когато навремето за първи път тръгнах да кандидатствам във ВИТИЗ, той дори не знаеше. Преди повторното ми кандидатстване на следващата година ми каза следното: „Изиграй нещо пред мен да те видя и кажа дали ставаш или не ставаш, защото единственият човек, който ще ти каже честно дали ставаш за актьор, съм аз. Ако едни ме мразят, ще ти кажат, че не ставаш. Ако други ме обичат, за да се подмажат ще кажат, че ставаш. Така че единственият, който честно ще ти каже, съм аз…“.
– Играли сте 16 години заедно с баща си в Сатиричния театър, включително в пиесата „Бай Ганьо Балкански“. Как протичаше съвместната ви работа?
– Трудно ми е да опиша колко интересно беше да наблюдавам работата на баща ми. Като всеки артист, и той имаше свой начин на работа. Той ме е учил много, но по-интересното е, че и той се учеше от мен. Например, ако някой път му кажех да пробва някой монолог по различен начин, все си мислех, че ще ме отреже. За моя изненада, на следващата репетиция виждах, че го прави по начина, който предлагах.
– Освен Бай Ганьо, коя друга роля на баща си бихте изиграли?
– От суеверие не ми се ще да правя планове, но ми се иска да изиграя Големанов на Стефан Костов.
.
Снимки: BulgariansinDetroit.com
- Бомба! В записите „Яневагейт“ има следи от официални СРС…
В записите Яневагейт има повтарящи се звукови маркери в диапазона 5,8 khz. Файловете са обработвани и е правен опит маркерите да бъдат изличени, но са останали следи съобщават от Биволъ.
Това повдига съмнения, че записите са СРС. Такива маркери бяха открити oт Биволъ в записите „Мишо Бирата“. За тях които беше доказано, че са изтекли официални специални разузнавателни средства.
В записите Мишо Бирата маркерите бяха с периодичност 2,56 секунди в диапазона 3,25 khz. В записите „Яневагейт“ периодичността е 5,12 сек., кратна на 2,56. Честотата обаче е друга – 5,8 khz, като се откриват и по-слаби хармоници в диапазона 2,7 khz.
Анализът на записите показва, че те са били транскодирани от компресирания формат MP3 в AAC, след което са декодирани в WAV файлове без компресия. Прилагани са и филтри, като твърде възможно е това да е опит да се отстранят маркерите.
В по-ранна статия за записите Биволъ писа, че в тях не се чуват „биповете“ характерни за записи от СРС. За сравнение, маркерите в записите „Мишо Бирата“ се чуваха с просто ухо. Периодичните бип-ове в записите „Яневагейт“ станаха явни след многостепенно шумово филтриране и подсилване на честотите.
Маркерите със своята строга периодичност гарантират автентичност на записа и липса на редакция. В записите се откриват и стабилни тонове в ниската част на спектъра, които също не показват следи от редакция.
До момента официалната позиция, огласена от Сотир Цацаров е, че записите не са СРС и са незаконни. Новото разкритие обаче налага да се извърши пълна и независима експертиза, за да се изследват маркерите и да се сравнят с официалните такива, както и да се направи пълна и независима проверка за прилагане на СРС спрямо участниците в разговорите.
Биволъ предостави файловете и информацията за маркерите на Етичната комисия във ВСС, която се обърна към редакцията с официално писмо на 1 декември т.г.
.
- Новият български посланик в САЩ ще е Тихомир Стойчев
Секретарят на президента Росен Плевнелиев вече е управлявал временно мисията във Вашингтон
.
Тихомир Стойчев. Снимка: в. „24 часа“ Тихомир Стойчев, секретар по външната политика на президента Росен Плевнелиев, ще е новият посланик на България в САЩ, съобщиха източници от Министерството на външните работи.
Стойчев е останал единственият кандидат за посланическия пост във Вашингтон след сесията на ООН в Ню Йорк, на която присъстваха президентът Росен Плевнелиев и външният министър Даниел Митов. Стойчев впечатлил Митов с това колко добре е познат за американците.
Той вече има два мандата в мисията ни във Вашингтон. В периода 2003-2007 г. бе първи секретар, след това за година бе зам.-посланик, а през 2010 г. и временно управляващ посолството. Именно това, че е дипломат и няма да заеме място от политическата квота за посланици, било допълнително предимство за Стойчев. Той е секретар на президента Плевнелиев за външната политика от 2012 г.
Стойчев може да замине за столицата на САЩ през март, след като мандатът на Елена Поптодорова бе продължен до края на тази година.
Изборът му за Вашингтон ще остави на поста в Лондон Костантин Димитров. Допреди месец той също бе вариант за САЩ, а за Великобритания се спрягаше бившият син депутат Асен Агов. /“24 часа“/.
.
- Зад кулисите на съдебната номенклатура в България
Реконструкцията на задружните усилия по спасяването на Владимира Янева като реквием за институциите
Галина Гиргинова, Judicialreports.bg
Приликата с действителни лица и събития не е случайна. Така може да се обобщят натрапващите се съвпадения между стройния разказ “по фактите” на бившата председателка на Софийския градски съд (СГС) Владимира Янева в изтеклите записи, публикувани от „Биволъ“, реалните събития около проблемите в най-големия окръжен съд в страната, аферата „Червей“ и кариерната история на споменатите от Янева имена в доверителния й разговор с вече бившата й приятелка Ченалова.
Реконструкцията на събития от средата на миналата година до днес не оставя поле за съмнения, че описаното от Янева вмешателство на премиера Бойко Борисов по казуса и координираните действия на главния прокурор Сотир Цацаров, председателя на Върховния административен съд (ВАС) Георги Колев и членове на Висшия съдебен съвет (ВСС), са възможни. Нещо повече – упоритите опити на главните действащи лица да омаловажат разказа на съдийката за мисията по спасяването й чрез свеждането му до махленски клюки, разменяни между „две жени/каки/подсъдими“, не намалява тежестта на “съвпаденията”, а напротив – дава основания да смятаме, че Янева достоверно пресъздава ежедневието на произведената от политическата и икономическа власт съдебна номенклатура.
Порочното начало
Публичната фигура “Владимира Янева” беше създадена изневиделица още когато никому неизвестната съдийка се оказа част от делегацията на Бойко Борисов във Ватикана за среща с папата през 2011 г. След това беше оповестено (с признания и от двете страни), че е семейна приятелка на силовия министър Цветанов. После тя стана председател на СГС (като буквално “издуха” подкрепената от 109 съдии от СГС и САС кандидатура на Величка Цанова и предизвика две оставки във ВСС на съдиите от ВКС Галина Захарова и Капка Костова. Съпругът на Янева пък от граничен полицай става шеф в любимия пристан за неслучайни роднини РВД през 2011 г., тъй като размерът на заплатите е ненадминат.Целият мандат оттук нататък на съдия Янева беше изпъстрен със скандали във връзка с неслучайното разпределение на делата (емблематични примери са тези със съдиите Мария Георгиева, която наложи несъществуващи обезпечения на “Труд” и “24 часа” и Ченалова, която след като получи любимото на властта дело “Октопод” и задържа Алексей Петров, стана и търговски съдия по много съществени за политическата система и икономиката на страната дела).
В средата на миналата година след акцията на прокуратурата в дружества на мажоритарния собственик на КТБ Цветан Василев, която впоследствие се превърна в наказателно дело, вниманието на медиите се фокусира върху разпределението на делата, свързани с икономическите интереси на доскорошните партньори Василев и Делян Пеевски. В края на юни стана ясно, че при съдията от Търговското отделение на СГС Румяна Ченалова има необичайна концентрация на този вид дела, свързани с преразпределянето на капитали на дружества от оста „Пеевски-Василев“.
Повече от месец по-късно кадровият орган на съдебната власт възложи на Инспектората към ВСС да извърши проверка по образуването и движението на делата в Търговското отделение на СГС. Поводът бе именно съмнението, че компрометираната система за случайно разпределение на делата „LawChoice“ e избрала в рамките на няколко дни най-малко три пъти съдия Ченалова по делата „Пеевски-Василев“ от общо 21 съдии в същото отделение.
В началото на ноември призивите на медиите съдията-докладчик по делото за несъстоятелността на КТБ да бъде изтеглен публично бяха подминати мълчаливо от председателката на съда Владимира Янева, а съвсем скоро след това се разбра, че протоколът от случайното разпределение на делото липсва на сървъра на ВСС. От съвета твърдяха, че проблемът е само технически, но паническите опити скандалът около абсолютното затъмнение на избора на съдия по процеса да бъде неутрализиран, разкриха редица съмнителни практики в СГС по образуването на делата – от образуване на „кухи“ дела до концентрацията в ръцете на един зам.-председател на случайния подбор в ключовите Търговско и Гражданско отделение в съда. Спешната проверка на ВСС по разпределението на делото „КТБ“ изкара наяве куп нарушения при случайния подбор по конкретното дело, но последствия за ръководството на съда в лицето на Владимира Янева и Богдана Желявска не последваха.
Скандалите обаче останаха несанкционирани от ВСС и незабелязани от три правителства и народни събрания, докато не стана международен скандал с участието на френския посланик (казуса “Белведере”), който обвини съдия Румяна Ченалова, че участва в кражбата на две дъщерни компании на френското дружество „Белведере“. Това бе и точката на кипене за съдиите в градския съд, които поискаха оставката на ръководството на съда.
Междувременно проверките опровергаха прибързаните заключения на ВСС и установиха, че няма техническа причина протоколът от разпределението на КТБ да липсва на сървъра на съвета, т.е. причината е от човешки характер. Нещо повече – външни специалисти установиха, че сигурността на системите на Софийския градски съд е компрометирана и всеки би могъл да източи информация от тях. И въпреки че през декември пъзелът на опасното състояние на безтегловност, в което бе поставен СГС от фаворизираното ръководство на съда, се нареждаше и пред очите на публиката, ВСС отново зае позата на регистратор на нередностите. Нито настойчивите призиви на съдиите от градския съд, нито обществения отзвук на скандала, накараха членовете на ВСС да потърсят отговорност от семейната приятелка на бившия вътрешен министър Цветан Цветанов Владимира Янева.
Трусовете около съда продължиха и в началото на януари тази година, когато пред ВСС най-накрая бяха поканени за изслушване съдии от СГС, които разказаха за проблемите, които срещат с ръководството, хаоса в отделенията и липсата на каквато и да е организация. Резултатът? Членовете на ВСС реагираха сякаш за първи път чуваха за напрежението в градския съд. Седмица по-късно Калин Калпакчиев съобщи, че внася в кадровия орган отворено предложение за дисциплинарно производство срещу Владимира Янева и Богдана Желявска, което стъпва на данните за не/случайното разпределение на делата “КТБ” и “Белведере“, както и заради констатациите за неупражнен контрол при осигуряването на информационната сигурност в съда. Предложението така и не бе подписано от друг член на съвета.
Отбрана с всички средства
Все по-видимото усилие на ВСС да тупка топката за дисциплинарната отговорност на ръководството на СГС бе омъглено на 11 февруари, когато името на Янева изплува от нов скандален сюжет, свързан с незаконни разрешения за използване на СРС-та, подписани от нея. Тогава на заседанието на Министерския съвет премиерът Борисов дава нареждания на правосъдния министър Христо Иванов да запознае членовете на ВСС с констатациите от доклада на Бюрото за контрол на СРС-та по случая. Премиерът препоръчва на министъра със “съдиите и прокурорите (членовете на ВСС – б. а.), които са там, да разгледат законността на издаването на тези разрешения”. На следващия ден (12 февруари) председателят на Бюрото е изслушан на заседанието на ВСС. В същото време в изказване от Брюксел премиерът Борисов определя присъдата на Янева по справедливост – 400 години.Тези събития са пресъздадени от Янева в разговора с Ченалова така: „Министърът също побеснява. Обаче нищо не става. Бойко Борисов тръгва да пътува за Белгия. За Брюксел. Пристига в Брюксел. И пред българските журналисти в Брюксел казва: Тази, съдийката Влади Янева, 400 дни и така нататъка, що си дала разрешения, 300 дни, кви са тия работи. И така и така нататъка“.
Същият ден главният прокурор коментира пред журналисти, че по Конституция премиерът трудно може да определи на кого да повдигне обвинения прокуратурата. “По-скоро смятам, че министър-председателят е изразил общото чувство и общото усещане от всичко това, което се е случило до момента”, уточнява той и обещава, че обвинения по разследването ще има и то в най-кратки срокове.
В изтеклия разговор с Ченалова Янева казва, че същия ден се е обадила на Цацаров и се е срещнала с него по повод на бъдещите си обвинения. „Той (главният прокурор) казва: Добре. Имай предвид, ако се наложи, може да те разпитаме като свидетел или служителя ти по сигурността на информацията и ги каза всичките тези неща. Но, каза, имай предвид, че мен Бойко ме извика, каза ми да те опраскам. Аз му казах, че на мен глупости не ми се правят. Популистки ходове не ми се предприемат. И ще гледам да завоалирам нещата, така че ако има някакво нарушение, все едно тебе са те подвели“, споделя съдийката и разказва, че „в същото време“ Съюзът на съдиите „скача“ в нейна подкрепа, а след това и ВСС.
Декларацията по повод изказването на Борисов на съсловната организация е публикувано на 13 февруари, а на ВСС – на 16 февруари. ССБ действително разпространява позиция, в която призовава министър-председателят да не се меси кой за какво да бъде обвинен и дали да бъде осъден. “Публичните изявления на високопоставени представители на изпълнителната и законодателната власт, в които се съдържат предварителни заключения за извършени престъпления, определя се кои лица следва да бъдат задължително оправдани и кои да бъдат привлечени към наказателна отговорност, като се посочват и обстоятелствата, с които да бъде съобразен размерът на наказанието им, представляват заплаха за правовата държава“, сочат от съюза.
От записа става ясно, че Янева е написала СМС до Борисов, в който му обяснила, че не е нарушила закона и че е получила обаждане от Димитър Узунов, „човекът на Бойко“ в съвета, „с който (б.а министър-председателя) комуникира и за всичко той му отговаря“. Тук се налага кратка реминисценция – Узунов продуцира славата, че е човекът на Борисов. Преди да бъде избран за член на ВСС от парламентарната квота по предложение на РЗС, Узунов е председател на Районния съд в Сандански (завършил е Висшия институт за подготовка на офицери и за научноизследователската дейност на МВР със специалност “Охрана на обществения ред и борба с престъпността”). Димитър Узунов е сред подписалите кандидатурата на Лозан Панов за председател на ВКС и в момента на криза, когато Панов декларира, че се отказва от надпреварата, именно той (заедно с Милка Итова) го увещаваха да промени решението си. Завръщането на Панов в конкурса бе оповестено първо лидера на РЗС Яне Янев, който от върл противник на Борисов смени позицията и го подкрепи многократно на избори. Сега Янев е съветник на премиера по борбата с корупцията.
Узунов уведомил Янева, че премиерът му е казал да не се притеснява. „Минават още 10-15 минути отварям си аз вайбъра и гледам от един непознат номер следното съобщение: И тук вятърът е много силен. Синоптиците казват, че времето ще се оправи. Да не забравяме, че Сандански е най-топлият град. Ако Митко каже, можем да отидем да се разходим в парка“, казва още Янева. Същият ден тя получава обаждане и от Милка Итова, председател на Комисията по предложенията и атестирането на съдии и прокурори, от чиято дейност зависи повишаването им, която също я успокоява.
На 17 февруари (вторник) съдийката се среща и с друг председател на комисия във ВСС, етичната – Ясен Тодоров, който й съобщава, че Борисов му пратил „един от най-доверените си хора“, да му каже, да „не я закачат“. Според разказа на Янева същия ден главният прокурор Сотир Цацаров и група членове на ВСС се срещнали тайно, за да отиграят ситуацията с евентуалното отстраняване на председателката на СГС. На срещата присъствали Милка Итова, но не и Светла Петкова и Мария Кузманова, за които Янева казва, че са й от най-близките в съвета. За нея бил известен и председателят на ВАС Георги Колев, но не успял да отиде поради късното уведомяване.
Два дни по-късно Цацаров ще каже пред журналисти, че досъдебното производство срещу Янева е образувано точно на 17 февруари.На 18 февруари, разказва Янева, й се обадил главният прокурор, за да я уведоми за разследването срещу нея и фактът, че на следващия ден ще внесе искане за временното й отстраняване. Впоследствие Цацаров ще изпадне в сериозно противоречие, като ще твърди, че е говорил със съдийката преди да бъде образувано дело срещу нея.
Обаждането на Цацаров обаче закъснява – Янева вече била предупредена от Георги Колев, който й се обадил малко по-рано през деня, за да й съобщи, че ако Борисов продължи да натиска Цацаров, той няма да издържи и ще внесе искане във ВСС. „И вече вечерта Сотир ми звъни в 7 или 8 и ми казва: Искам от мен да го разбереш. Утре ти внасям в Съвета, че е образувано… Не, образувано е производство срещу тебе и утре ти внасяме в Съвета отстраняването“, разказва съдийката.
На 19 февруари Цацаров внася извънредна точка на заседанието на ВСС, с която иска отстраняването на Янева. „Обаче днеска какво става. Днеска става, че те се изпокарват зверски. Решават, че трябва да ме изслушат, процедура, която никъде под слънцето я няма. Вътре става едно гъмжило“, разказва председателката на СГС за събитията от същия ден.Забравя да спомене обаче, че на същото заседание на ВСС правосъдният министър Христо Иванов внася предложение за образуване на дисциплинарно дело срещу нея и заместничката и Богдана Желявска („с оглед предотвратяване на евентуално изтичане на давността“, казва Иванов), но отбелязва, че председателят на ВАС й се обадил разтревожен, че членовете на ВСС не искат да я отстранят. Това може да се схване като лакмус за опасността – предложението на Христо Иванов очевидно не се приема от Янева и Колев като сериозна опасност.
„Обаче, казва, аз съм много притеснен. Защото, казва, главният прокурор, ако не те отстраним, ще те привлече като обвиняема… И той казва: Не знам дали не е по-добре да те отстраним. И аз му казах: Жоро, действай, сговаряй ги хората, по-добре да ме отстранят. Просто да се свърши тва нещо“, цитира думите на председателя на ВАС председателката на градския съд.
От протокола от заседанието на ВСС могат да бъдат проследени реакциите на членовете на ВСС след внасянето на искането за отстраняване от страна на Цацаров. Първи думата взима Колев, който се обръща към колегите си с покана: „Мислите ли, че е необходимо да е закрито заседанието?“ По-нататък Цацаров съобщава, че искането за отстраняване е изготвено от наблюдаващия разследването прокурор предишния ден – на 18 февруари.
Думата взима Светла Петкова (която, както разбираме от думите на Янева, не е била поканена на среща с Цацаров) и настоява Янева да бъде уведомена, като се позовава на практика на ВАС по дисциплинарни дела. „Не съм я уведомявал по никакъв начин официално. Не е мое задължение, защото, за да я уведомим, според мен, трябва да има внесено предложение“, казва Цацаров. Тук се намесва Димитър Узунов, който предлага точката да бъде отложена и Янева – поканена на заседанието. Неприсъствалата на подготвителната среща Мария Кузманова се съгласява: „Да я поканим, точно така“. Окуражен, Узунов прави официално предложение, а Георги Колев казва: „Колеги, аз мисля и не знам дали това е възможно да се случи в рамките на днешното заседание. Не е ли по удачно това да се случи на следващото заседание?“. Предложението обаче не е прието и съветът обявява почивка, за да изчака изслушването Янева. Това е първият път, в който кадровиците канят магистрат, чиито отстраняване е поискано, да изложи своята версия пред съвета. Припомняме – окръжният прокурор на Бургас Емил Христов, бившият окръжен прокурор на Хасково Иван Ванчев, бившият председател на Софийския апелативен съд Веселин Пенгезов и самата Ченалова, не бяха канени.
След почивката се разразява нов спор – този път по искането на главния прокурор. Юлияна Колева (избрана от парламентарната квота, по предложение на ГЕРБ) казва, че я смущава, че Цацаров иска отстраняването на Янева и от поста председател, и като съдия (подобен казус възникна и при отстраняването на бившия председател на САС Веселин Пенгезов, но мнозинството тогава даде да се разбере, че юридическите подробности не го интересуват).“…доколкото всъщност досъдебното производство, образувано срещу нея, е за действия, които тя би могла да извърши само като председател. От тази гледна точка бих предложила отстраняването да засегне нейната функция на председател“, предлага Колева. Цацаров се съгласява с довода, но припомня разпоредбата на ЗСВ, която „говори за отстраняване на съдия, прокурор или следовател“. „Разбира се, прав е главният прокурор да направи предложението, както счете за необходимо, това е в неговата компетентност, но все пак се касае до две отделни длъжности. Какво имам предвид – нека да не забравяме, че едно от предвидените дисциплинарни наказания е “понижаване в длъжност”, т.е. следва да се приеме, че длъжността “административен ръководител – председател” на Софийски градски съд е нещо самостоятелно от длъжността “съдия” в СГС. Така че, тук се касае до отстраняване от две длъжности, помоему. В противен случай законът не би предвидил самостоятелна процедура по налагане на наказание “понижаване в длъжност”, подкрепя Янева Георги Колев.
Васил Петров допълва аргументите: „Ако с това решение ние, освен като съдия я отстраним и от длъжността “административен ръководител”, това означава, че налагаме наказанието по чл.308, ал.1, т.5 – освобождаване от длъжност като административен ръководител или заместник на административния ръководител, нещо, за което трябва да има образувано дисциплинарно производство и решение на пленарния състав на ВСС. Затова нека да мислим и в тази посока – дали не са две“.
Димитър Узунов любезно припомня отстраняването на Пенгезов „и особено на вниманието на г-н Колев“. След обсъждане председателят на ВАС и Юлияна Колева оттеглят предложенията си, Цацаров уведомява членовете на ВСС, че цялото досъдебно производство е с гриф за сигурност и кадровиците не могат да се запознаят дори с постановлението за образуване на наказателно производство. С други думи – Янева е светкавично отстранена в пълна мъгла и без да стане известно какво е написала тя в писменото си становище, изпратено също светкавично до съвета по въпроса. От записите разбираме, че и Янева, и Колев смятат, че е по-добре тя да бъде отстранена, в противен случай ще бъде привлечена като обвиняема.
Още един щрих показва, че волята на Цацаров е безропотно изпълнена – въпреки че притежават допуск до класифицирана информация нито Ясен Тодоров, нито Галя Георгиева не повдигат въпроса да се запознаят с документите по делото, макар това да се е случвало нееднократно по други дела срещу магистрати (Емил Христов, Камен Ситнилски…).
Цацаров пък коментира пред журналисти, че не е изчакал Янева да бъде привлечена като обвиняема, за да поиска отстраняването й, защото прокуратурата имала „стратегия“. Само ден по-късно главният прокурор започва смекчаването на вината съдийката с изказване от Велико Търново. „Съдия Янева не е единственият виновник за всичко това. Тя е била затрупана с искания за СРС и в конкретния случай, не е отчела, че това не е в съответствие със закона”. В превод съдия Янева е извършила нещо по невнимание, което означава – без умисъл, а това значи едно-единствено нещо – че Владимира Янева не е извършила престъплението по чл. 284в НК, тъй като не е действала умишлено. Изказването на Цацаров е индикация, че е възможно „завоалирането“ на обвиненията срещу нея да е вече в ход.
На 23 февруари Янева подава оставка като председател на СГС. От думите й стана ясно, че съдийката няма намерение да атакува отстраняването й от ВСС от длъжност пред ВАС. От записите вече сме разбрали, че тя смята, че това е най-добрият вариант за нея, защото така или иначе „опраскването“ й е било поискано от най-високо ниво.
Спасяването продължава
Три дни по-късно ВСС единодушно приема оставката на Янева, а правосъдният министър Христо Иванов и председателят на ВКС официално внасят отново предложението на Калин Калпакчиев за търсене на дисциплинарна отговорност на бившата вече председателка на СГС и заместничката й Богдана Желявска. На 6 март, след продължаващото бездействие на съвета, министър Иванов внася второ предложение срещу Янева – този път за нарушения при разрешаването на използването на СРС-та по разработката „Червей”. Според правосъдния министър Янева е извършила тежко дисциплинарно нарушение и затова предлага на кадровия орган на съдебната власт и най-тежкото наказание – уволнение.Дебатът по нарушенията на Янева обаче се обръща в съвсем неочаквана посока – вместо да образуват дисциплинарно дело, кадровиците демонстрират бърза реорганизация на силите и на 11 март председателят на Комисията по дисциплинарни производства Васил Петров внася извънредна точка за обсъждане на…нарушенията на министъра (който отсъства от заседанието) заради публикуването на предложението на сайта на министерството. „Аз мисля, че е допуснато грубо нарушение на закона, какво повече да ви кажа“, казва бившият прокурор от Пловдивската апелативна прокуратура Румен Боев. Бившата съдийка от Пловдивския апелативен съд Галя Георгиева е дори по-категорична: „Ако се обединим около едно решение, че се касае за нарушение, няма какво повече да коментираме. Аз мисля, че те съзнателно са публикували това предложение, затова да действаме кратко и ясно“. И допълва, че ВСС няма какво друго да направи освен да констатира нарушението и да прати материалите в Министерския съвет, където да „вземат мерки спрямо министъра“.
На следващия ден, в който законовият срок за образуване на дисциплинарно дело по депозирано предложение изтича, такава точка не е включена в дневния ред на заседанието на ВСС. Вместо това кадровиците провеждат дискусия колко тежко министър Христо Иванов е нарушил Закона за съдебната власт. „Вашите мотиви биха могли да убедят една неправителствена организация, че сте постъпил коректно, но юристите и членовете на съвета не биха могли да бъдат убедени в правилността на постъпката ви. Би трябвало да подчинявате всяко ваше действие на запазване на авторитета на министерството и на съдебната система”, обръща се към Иванов Галя Георгиева. И се застрахова, че би застанала на същата позиция, дори и ако предложението на министъра не се отнасяше за Владимира Янева.
Тогава става известен и друг детайл от избирателната пропускливост на членовете на ВСС. Членовете на Комисията по дисциплинарни производства решават да проверят дали предложението на министъра се основава на коректни факти. Затова Ясен Тодоров и Галя Георгиева, които имат допуск до класифицирана информация, са инициирали проверка на доклада на Бюрото за контрол над СРС-та, но както писахме – не и на фактите около скорострелно образуваното дело на Янева. „Възможно е твърдяно от вас нарушение да не отговаря на фактите. На вниманието на обществото са представени евентуални нарушения, какво правим, ако се окаже, че фактите не са точно тези?“, пита министъра Ясен Тодоров. Заключенията относно истинността на фактите, инициирана от Тодоров, не са известни и до днес.
Седмица след това – на 19 март, Съветът в нарушение на закона отказва да образува дисциплинарка на Янева по „Червей“ с мотив, че предложението изисква преценка на правилността на съдебен акт, а ВСС няма право да проверява съдебните актове по същество. Освен това информацията, на която стъпва предложението, според кадровиците е класифицирана (въпреки че в медиите вече е публикуван докладът на Бюрото за контрол над СРС).
На 26 март министър Иванов отново внася предложението във ВСС и този път то е придружено от разрешенията за използване на СРС, издадени от Янева, предоставени от Бюрото, които не представляват класифицирана информация. Освен това става ясно, че освен четирите разрешения на Янева по разработка „Червей“, в данните, изпратени от Бюрото, фигурират и още четири разрешения, които са издадени в нарушение на закона. Оказва се, че Янева е дала зелена светлина на ДАНС да приложи СРС-та по текстове от Наказателния кодекс, за които ЗСРС не предвижда използване на специални методи за разследване и дори е подписала разрешение за СРС-та по текст от НК, който е декриминализиран през 2006 г., тоест преди осем години. По този сюжет обаче досега нито прокуратурата, нито ВСС предприема действия спрямо председателката на СГС.
Следва пореден отказ на ВСС да образува дисциплинарка по напълно законното предложение на министъра, който впоследствие обжалва отказите на кадровия орган пред ВАС. Две седмици по-късно съдии от СГС изпращат позиция до съвета, в която настояват ВСС да потърси отговорност на ръководството на съда за провалите в управлението му, но реакция оттам не следва.
Месец по-късно ще се окаже, че опитите Янева да бъде измъкната от дисциплинарните дела по „Червей“ продължават и извън ВСС – във ВАС, чиито председател, според записите, е звънял на премиера по повод изказването му за бившата шефка на СГС. Делата по жалби на министъра пред ВАС са насрочени чак за септември. Простата сметка показва, че това ще даде храна на бъдещи възражения в самия Съвет, че 6-месечният срок за образуване на дисциплинарно дело срещу нея е изтекъл.
В края на май срещу Янева е образувано ново дисциплинарно дело, но отново не по инициатива на членове на ВСС, а по предложение на председателя на ВКС Лозан Панов, който стъпва на откритите нарушения в управлението на съда. На 28 май става ясно, че дисциплинарният състав, който ще решава, е Михаил Кожарев, Ясен Тодоров и Димитър Узунов – двама от кадровиците са директно назовани от Янева в записите (а това поставя въпроса за обективността им при решаване на делото). На 5 август тричленен състав на ВАС отменя отказа на ВСС да образува дисциплинарно дело на съдийката като напълно незаконосъобразен. ВАС казва, че съветът не е имал никаква възможност да не образува производството. Вместо да изпълни решението на съда обаче кадровият орган обжалва и така делото стига до петчленен състав на ВАС, който на 6 ноември постановява, че нито ВСС, нито Янева имат право на жалба и съответно не са имали законово основание да оспорват решението на долната инстанция. Решението задължава Съветът да образува дисциплинарка срещу бившата шефка на СГС. Това обаче става едва миналата седмица – на 19 ноември, с близо двуседмично закъснение, за което няма официално обяснение. Причината може да бъде само една и е потвърждение на споделеното в разговора Янева–Ченалова – координираните усилия за „завоалиране“ продължават.
Обобщение като реквием за институциите
След близо едноседмично мълчание Етичната комисия на ВСС и прокуратурата дадоха ясно да се разбере, че проверката на записите ще протече по утвърдената вече схема – от мероприятия по размиване на скандала и до отшумяването му. Досега от съвета не са поискали информация от администраторите на „Вайбър“ дали се пазят данни за обажданията и онлайн съобщенията, за да бъдат потвърдени или отхвърлени твърденията на Янева, че Димитър Узунов се е свързал с нея след обаждане на Борисов. ВСС не обяви и дали Янева е съгласна сама да предостави разпечатка за входящите и изходящите обаждания на мобилния й телефон за дните, за които изслушахме разговора й с Ченалова.Ден, след като бе поканена на изслушване и потвърди истинността на разговора с Янева, Румяна Ченалова (в същия час, в който получи призовка за ново обвинение) бе уволнена от съдебната система и по прогнозата на Цацаров се сдоби с второ наказателно дело за събития, известни на прокуратурата от преди три години. Главният прокурор Сотир Цацаров пък изпадна в противоречия за процесуалното качество на съдийките към момента на разговора, а поредната порция записи го опровергаха, че не е разговарял с Владимира Янева след образуване на делото срещу нея. Същевременно той поясни, че прокуратурата ще се занимава само с незаконността на записите и лицето, което ги е направило. Направи и едно скандално признание, че по внесения от ръководената от него прокуратура обвинителен акт по делото „Червей“ нищо няма да излезе (само по себе си това изявление е нарушение на Етичния кодекс на магистратите, в който има изрична забрана магистрати да коментират висящи дела, но е и нарушение на НПК – защо прокуратурата внася негоден обвинителен акт?).
Призивите на правосъдния министър Христо Иванов и председателя на ВКС Лозан Панов за обективно разкриване на истината бяха неглижирани. Президентът отказа да поеме отговорност за националната сигурност, която е застрашена, ако е поставена под съмнение правовата държава. Обърна се към компетентните институции, от които се изисква да се саморазследват.
Може би тогава да започнем с въпроса: дали главният прокурор (за когото в предишен незаконен запис се чува ясно как прокурорът на София казва на Борисов “Ти си го избра”), заедно с председателя на ВАС (за когото през всички години на мандата му се разпространяват съмнения, че е избран на длъжността по същите съображения, защото не беше гледал до този момент нито едно административно дело през живота си и няма професионалните качества за този пост) и ВСС биха предоставили разпечатки за проведените разговори от телефоните си през втората половина на февруари?
Ако не започнат с това, твърденията им, че записите са опит за дискредитиране, ще продължат да бъдат схващани от публиката като понятно отрицание да не уличават сами себе си в престъпления и нарушения, защото насреща им стоят десетки неслучайни съвпадения между разговора „Янева-Ченалова“ със събитията от последната година и половина и развитието на собствените им биографии.
.
- МВФ избра и китайския юан за резервна валута
Решението е сериозна политическа победа за Пекин, коментират експерти.
Китайската национална валута стана петата резервна валута на МВФ. Досега само щатският долар, еврото, японската йена и британският паунд са част от резервните валути. Пекин отдавна се надява юанът да бъде одобрен от акционерите на фонда като една от малкото валути, в които могат да се конвертират активите на 188-те страни – членки на МВФ. Подобно действие би повишило интереса на инвеститорите към китайската валута и да подкопае хегемонията на долара като глобална резервна валута. Включването на юана в листата на резервните валути на МВФ ще има по-силен политически, отколкото икономически смисъл, коментират експерти от анализаторската компания RBC Capital Markets, цитирани от „Гардиън“. Китай е втората по големина икономика в света след САЩ и поиска юанът да стане резервна валута през миналата година.
По-рано този месец ръководителят на МВФ Кристин Лагард подкрепи включването на юана, а представители на фонда заявиха, че юанът съответства на критериите за включване в кошницата с резервни валути. Юанът вероятно ще се присъедини към резервните валути през следващата година, твърдят експерти.
Последната промяна, направена в набора резервни валути, беше през 2000 г., когато еврото замени германската марка и франка. Някои анализатори прогнозират, че до 2030 г. юанът ще се превърне в една от трите най-големи международни валути заедно с долара и еврото. Усилията на Пекин да поддържа изкуствено ниска стойност на юана, за да помогне на износителите, са от причините валутата до момента да не отговаря на критериите за резервни валути, определени от Международния валутен фонд. Въпреки това китайските чиновници положиха много усилия да намерят подкрепа за включването на юана, а едно от последните изследвания сред персонала на МВФ показа, че и те одобряват подобен ход.
Включването във валутната кошница на МВФ става въз основа на два критерия: обем на износа на държавата емитент и равнището на свободното ползване на валутата. /“Сега„/
.
- Иван Николов: Явно България все още е олицетворение на злото в Сърбия
Българската политика към съседните ни държави е пълна с добри пожелания и липсващи резултати. От години се чуват едни и същи обещания, без материално покритие.
Иван Николов. Снимка: БГНЕС БГНЕС разговоря с Иван Николов, председател на българския Културно-информационен център в Босилеград във връзка с 96-та годишнина от Ньойския договор, който отцепи Западните покрайнини от България. Въпросът не е само в историята, но и в това, което се прави днес, и накъде виждаме нашето утре и това на българите от Западните покрайнини. Бяхме шокирани, че България безусловно подкрепя еврочленството на Сърбия – каза още Иван Николов. По думите му, България трябва да смени езика към Сърбия.
.
БГНЕС: Г-н Николов, какво няма за българите в Босилеград?
Иван Николов: Няма екзистенция. Около екзистенционния въпрос се въртим вече от 90-та година и бележим само неуспехи. И днес си правим равносметка на 96-та годишнина на Ньойския договор, че за този период населението ни е намаляло почти пет пъти в Република Сърбия, а в Босилеград – шест пъти. Икономиката се срина по време на разпадането на бивша Югославия и когато се премина на пазарни условия на стопанисване. Всички социалистически предприятия се разпаднаха за една нощ , защото вече нямаше кой да ги финансира, а никой не прояви интерес да приватизира тук, в Босилеград, нито от сръбска, нито от българска страна. Просто защото явно не сме печеливши – от едната страна ни разделят високи планини към централна Сърбия и много лоша инфраструктура, а от българска страна ни разделя една твърда и непроходима граница, която е нашият естествен изход към българските пазарни средища и към българските магистрални линии.
БГНЕС: Имаме граница, но на ГКПП Олтоманци няма кантар и от там не могат да минават…?
Иван Николов: …камиони със стоки, с готова продукция няма откъде да излизат.
БГНЕС: Поставяли ли сте въпроса пред България и пред Белград защо няма кантар?
Иван Николов: Този въпрос сме го поставяли на всяка среща с български, със сръбски представители. Имах уверенията, че от българска страна този въпрос е поставен и пред сръбското правителство. Отговорът е бил, че такъв кантар не би бил рентабилен, т.е. че би бил много скъп за поддръжка и не би давал съответните резултати. Ще имате една митница в Цариброд, големите икономически интереси говорят за Стрезимировци, там да се направи такъв кантар. Това означава, че ние пак изпадаме в задънена улица. В интерес на истината българският депутат Андрей Ковачев предизвика един дебат в европейския парламент през 2012 г. и точно тази препоръка беше включена в резолюцията на европейския парламент за напредъка на Сърбия към ЕС – че граничният пункт Рибарци-Олтоманци трябва да се оборудва за свободно движение на стоки от двете страни на границата. Досега нищо не е направено и, доколкото разбирам, няма и намерение да се прави. Защото сърбите явно преследват някакви други цели, а българската дипломация, която се опитва да говори по този въпрос, се оказа непродуктивна – явно не е достатъчно убедителна; явно трябва да се промени начина, по който се говори с Белград, за да може да постигне някакви резултати.
Междувременно обезлюдяващите процеси продължават и тука, огромната безработица…
БГНЕС: ….колко е безработицата?
Иван Николов: Ами, по-висока от броя на работещите. Имаме 1250 души, които работят или се водят на работа – предимно в държавните институции, в администрацията, полицията , здравеопазване сферата на услугите – и около 1500 безработни. Виждаме, че миграционните процеси продължават, хора в трудоспособна възраст напускат страната. За това беше използвано и придобитото българско гражданство – хората се изнасят в България, в Словения, Хърватия, Западна Европа, частично и в Сърбия.
Раждаемостта е три пъти по-ниска в сравнение с 2001 г., а смъртността се увеличи и е четири до пет пъти по-голяма. На този етап някои наши преценки говорят, че от 10 400 души, колкото е имала общината през 2001 г., през 2014 г. няма повече от 6500.
БГНЕС: Какво трябва да направи България, които конкретни ведомства, за да се оправи положението лека полека?
Иван Николов: Вижте, през 2013 година 15 неправителствени организации и малцинствени партии подписахме в Ниш една платформа за защита правата на българското национално малцинство, в която след една дълга дискусия по точки бяхме изредили какво точно трябва да направи България, какво – Сърбия, какво международната общност , за да се създадат малко по-нормални условия за живота на това население тук. В интерес на истината тази платформа беше огласена от българските медии доста шумно, а сръбските абсолютно я премълчаха. Използвах една среща с президента Росен Плевнелиев, на която лично му я връчих. И се убедих, че при срещата му през март в Белград с неговия колега сръбския президент Николич, той точка по точка му е поставил тези искания на него. Разбира се, получил е някакви обещания, че всичко ще бъде наред, че в скоро време ще бъдат преведени учебници , че на общините с българско население ще им се посвети особено внимание . И, в крайна сметка, от това не се получи нищо.
БГНЕС: Тези обещания ги чуваме от години, не от този март. Значи, някой в София не си гледа работата?
Иван Николов: Или от сръбска страна няма чуваемост. Защото големите ни очаквания от 90-та година, както знаете: „Вие почакайте България да стане членка на НАТО, да влезе в Партньорство за мир, да стане член на ЕС, тогава ние ще поставим определени искания на Сърбия, за да я подкрепим за членство в ЕС – тя не може да влезе без съгласието на България“. Много се разчиташе на този механизъм, че на преговорния процес за членство на Сърбия в ЕС България ще постави определени изисквания за спазване правата на българското малцинство и , разбира се, за създаване на някакви по-нормални условия за живот. Изведнъж бяхме шокирани от това, че България безусловно и безрезервно подкрепи сръбското еврочленство, без да постави никакви насрещни искания за спазване правата на малцинството. После имаше разни опити да се излезе от ситуацията, защото явно общественото мнение в България не прояви достатъчно разбиране към това нещо. И, в крайна сметка, ние протестирахме. Но не се получи нищо като резултат.
Не зная какво точно правят нашите дипломати, какви искания са поставяни – не мога да влизам вътре в системата на разговори в Белград. Но за мен не е важно какво се говори в Белград и София. За нас е важно какво се прави тук, в Босилеград. Очевидно нищо не се прави предвид фактите, които изложихме и предвид това, което виждаме по медиите: говори се със същия език, с който се говореше в началото на 90-те години – с езика на омразата, с езика на XIX век. Все още сме свидетели, че сръбското общество – в медиите, в театъра, в киното винаги се говори, че българинът е враг. Имахме един такъв случай, че от 31 октомври до 2 ноември в Сурдулица и Лесковац се проведе научна конференция, на която се говореше за българската окупация на Южна Сърбия. Значи явно се измества фокусът, подменят се тезите. Явно България все още е олицетворение на злото в самата Сърбия. И ако ви кажа, че основен двигател на това нещо беше сръбската православна църква, университетът в Ниш, Институтът за съвременна история в Белград. На тази среща присъстваха областният управител на Пчинска област, към която и ние принадлежим, кметът на съседната община Сурдулица, началници на полицията, на жандармерията, на армията… Явно живеем в някакво друго време.
БГНЕС: Да бъдем – въпреки всички реални неща, оптимисти. Как ще вървят нещата оттук насетне?
Иван Николов: Трябва да бъдем оптимисти. Иначе трябва да напуснем тази борба и да оставим една територия, в която сме живели, която е наша и която в продължение на един век сме защитавали по някакъв начин. И сме я запазили като българска. Това, което според мен трябва да се направи, е да се говори по някакъв друг начин с Белград, защото досегашният начин на говорене се оказа непродуктивен.
Този механизъм, който България прилагаше в тези отношения, че, виждате ли, ние трябва да пазим добри отношения, нямаме териториални претенции, искаме само да се спазват правата на българското малцинство, да му се създадат нормални условия за живот и т.н., разчитаме на вашата добра воля… и ред такива клишета, които … През последните 50 г. сме говорили: българското малцинство трябва да бъде мост на сътрудничество между двете държави, да не е ябълката на раздора и т. н. Разни такива сме ги чували през миналото. Но това явно не води до резултат. Анализът на икономическата ситуация в Босилеград е такъв, че и най- големият оптимист просто вижда, че нещата отиват към обезлюдяване и обезбългаряване на района да кажем през следващите 10-15 г.
БГНЕС: България не е отворила нито едно място в Босилеград, нали така?
Иван Николов: Не е. Българските инвестиции ни прескочиха и отидоха във вътрешността на страната. Виждате, че хора с пари, българи по произход, отидоха да купуват печелившите заводи във вътрешността на страната. Тук никой не е инвестирал.
Трябва да се замислим и дали имаме условия за инвестиции. Защото инвеститорите поставят някакви условия, искат да им се гарантират капиталовложенията, трябват пътища, комуникации, отворени граници – говорихме за митницата, която е бариера за какъвто и да е бизнес.
При наличието на тази затвореност и при наличието на това, че Белград се управлява от ястребите на някогашната Радикална партия, която е основана върху сръбската националистическа идеология от XIX век, очевидно дългосрочната стратегия на сръбската държава е този район да бъде обезлюден, обезбългарен.С историческото минало България не успя да открие този процес за икономическо възстановяване на района, за да могат хората да останат тук.
Освен това тук се консервираха политическите промени – 15 г. имаме едно и също лице като кмет, което управлява Босилеград от името на една от най-консервативните партии на сръбския национализъм. Нещата се подреждат, те са очевидни. Въпросът е има ли България механизми, с които да успее да създаде предпоставка за развитието на района. Иска ли да го направи? Ефикасно ли е? Поставя ли ги тези въпроси в Белград? Чува ли се от другата страна? Защо не се чува? /БГНЕС/
.
- В Париж започва XXI Световна конференция по изменението на климата
Световните лидери търсят споразумение за борба срещу глобалното затопляне
.
Полицаи патрулират пред главния вход на конференцията.
© ReutersФренският президент Франсоа Оланд ще открие официално двадесет и първата Световната конференция на ООН по изменението на климата в Париж. В нея ще участват близо 150 държавни и правителствени ръководители от цял свят, сред които президентите на Франция, САЩ, Русия, Китай и Турция. България ще бъде представена от президента Росен Плевнелиев, който по програма трябва да направи своето изказване на форума в понеделник следобед.
Целта на конференцията, организирана от ООН, ще бъде постигането на историческо глобално споразумение за борба с глобалното затопляне чрез ограничаване на емисиите на парникови газове.
Срещата ще се проведе в конферентния център в Бурже, северно предградие на Париж. Тя ще премине при изключително засилени мерки за сигурност – малко повече от половин месец след най-смъртоносните терористични атаки във френската столица, при които бяха убити 130 души. Очаква се френският министър на външните работи Лоран Фабиюс да бъде избран официално за председател на конференцията за климата.
Заради големия брой на ораторите речите ще се произнасят едновременно в две пленарни зали на конферентния център в Бурже, наречени на две големи френски реки – Сена и Лоара. Очаква се на форума да присъстват 25 000 преговарящи, представители на неправителствени организации и журналисти.
Официалното наименование на конференцията за климата е Годишна конференция на страните по рамковата конвенция на ООН за климатичните промени. Конвенцията беше приета на срещата на върха в Рио през 1992 г. Оттогава всяка година страните по конвенцията се събират на различни места по света, за да обсъждат как се прилага тя. Конвенцията влезе в сила на 21 март 1994 г. и сега има 196 членки.
В навечерието на конференцията в Париж 183 страни изпратиха в ООН свои обещания за намаляване на парниковите си емисии до 2025-2030 г., съобщи в събота Лоран Фабиюс. Според специалисти обаче дори тези ангажименти да бъдат изпълнени, планетата ще се затопли с 3 градуса по Целзий през 2100 г. в сравнение с прединдустриалната епоха. Така че работата на преговарящите екипи в Париж се очертава трудна.
Глобалният форум ще работи от 30 ноември до 11 декември.
В неделя вечерта стотици хиляди хора по цял свят призоваха вчера за твърди ангажименти срещу глобалното затопляне.
Над 570 хиляди души участваха в 2300 демонстрации за климата, организирани в 175 страни, по оценка на един от организаторите, неправителствената организация Авааз.
„Ние изпращаме ясно послание, за да кажем, че искаме споразумение. Думите вече не са достатъчни (…), целият свят в един глас настоява за действия“, заяви Сам Барат, един от организаторите на кампанията, по време на шествието в Лондон, на което се събраха 50 000 души. Някои от демонстрантите в британската столица бяха дошли от Франция, където митингите са забранени поради извънредното положение, въпреки че това не попречи да се направи дълга жива верига на един от парижките булеварди.
В Амстердам се събраха близо 7000 души, мнозина на велосипеди, въпреки студеното и дъждовно време. В Атина демонстрантите бяха хиляда, в Стокхолм – четири хиляди. Близо 17 хиляди души преминаха по улиците на Берлин и стигнаха до Брандебургската врата, където бе поставен огромен надуваем земен глобус. В Мадрид се събраха близо 20 хиляди души, според Грийнпийс, а на другия край на планетата, в Австралия, демонстрантите в Сидни бяха 45 хиляди, издигайки лозунги „Няма планета Б“ и „Световна солидарност“.
Източник: Mediapool
- Стоян Михайловски критикува родната дипломация за Ньойския договор
Илиана Иванова, Изгубената България
.
На 27 ноември се навършиха 96 години от подписването на унизителния за България Ньойски мирен договор, поставил край на участието на страната ни в Първата световна война. Според клаузите на договора България губи територия в размер на повече от 11 хил. кв. км, 2 милиона българи са оставени под чужда власт, лишени сме от правото на наборна армия, иззето е оръжието и сме обречени на тежки дългогодишни репарации. Дни след подписването на документа от българския министър-председател Александър Стамболийски, във вестник „Напред“ под острото перо на Стоян Михайловски – общественик, писател и политик, със заглавие „Българизмът в извънбългарските сфери“, излиза разгромна статия за родните политици, за пропуските и недъзите на нашата дипломация.
Стоян Михайловски (1856 – 1927)
Военната стратегия – la stratégie de la guerre – изигра вече своята роля, и цяла Европа се готви да я замени с друга една стратегия, еднакво важна, еднакво плодоносна, мирната стратегия – la stratégie de la paix.
Мирната стратегия е изкуство, което ни учи да се ползваме от всеевропейските заплетни, от всесветовните случки и събития – в служенето на своята родина и на своето племе.
Действието или бездействието на една държава придобиват голямо значение – когато се появява свада между съседите на тая държава. Мирната стратегия е изкуство да повишаваме цената на действието си или бездействието си, да получаваме за тях колкото е възможно по-голямо възмездие.
Мирната стратегия е науката – многосложната, всеобемната, великата наука, чието име бе компрометирано от неспособни или хищни човеци, но която и занапред ще си остане първо и най-важно сечиво за укрепяване на държавите – дипломатическата наука.
Никакви военни сполуки, никакви славни подвизи, никаква гръмоносна юнащина нямат смисъл и стойност – ако не бъдат подкрепени от ловък ум, от бистър разсъдък, от обширно знание, от дълголетна опитност, от мощен талант – сиреч от качествата, които трябва да обладава един способен дипломат.
Юнащина, геройски дух – това е материята, от която се строи общонародната обител. Само с материя обаче не се върши работа. Потребен е и добър архитект – сиреч добър държавен мъж, добър дипломат.
Имахме ли ний, при великите събития що преживяхме, държавници и дипломати, които да бъдат на висотата на своята мисия – които да превъзвеличат българщината, да приравнят блясъка на българската държава и правата на българското племе с храбростта и самоотвержеността на българските борци?
Не! Нямахме ги! Нямахме ги, и затуй се провалихме.
Сполуките на един народ биват точно-пропорционални с достойнствата на неговите властници и водачи!
Народите плащат за некадърността на своите първенци!
Бездарни държавници и дипломати – погазено и обезнаследено племе. Безумна глава – осакатени крака!
Нарисувайте един храбрец, два метра висок, един гигант-мечоносец. Това е българският войник. До него, нарисувайте едно нищожно джудже, един запъртък, две педи чиляк. Това е българският държавник и дипломат… И ето ви най-новата българска история… Да, нашата държавна дипломация обезплоди дървото – плодоносното и живоносно дърво на българското всенародно поборничество…
Как да ги изброим неизброимите лиходействия на българските псевдодържавници, на онези безталантни главатари, чиито злостно орисани пръсти преобръщат на калай златото, което похващат?
Нека хвърлим един бегъл поглед към миналото.
Българският погром дойде през месец септември 1918 г.
Веднага нашите противници скроиха следния план: България да бъде охалкосана, стегната в железен обръч – encerclée, – сиреч българите да бъдат уединени като чумави и прокажени, да се издигне китайска стена между тях и другите народи, та никакъв български глас и зов да не се дочуе в културни среди. Това като се направи – да се подкачи похулването и очернянето на българското племе навсякъде в стария и новия свят, като се представи това племе за дива орда, за сляпа сбирщина от безчинници и главорези, за вечно неукротима и непросветима варварска паплач. А и тая част от програмата като се извърши сполучливо, – сиреч, като се разнесе по двете земни полушария кръвнишката именитост на българина, тоя „изтребител на деца и жени“, – тогава да се предложи на софийските управници безжалостен и безпощаден мирен проектодоговор, чрез който навеки да се разнебити и сломи „омразното българско племе“…
Да, такъв беше планът, скроен против нас!
Е, добре, тоя план, знаменосците на българската държавна политика биха могли, до известна степен, да го обезвредят – ако не да го осуетят – да биха знаели цената на времепечеленето в междудържавните прения и свади.
Още през месец октомври 1918 г. историко-етническите, географическо-статистическите и политико-дипломатическите мемоари и етюди на българското правителство – в защита на българските национални домогвания – трябваше да бъдат готови, отпечатани на стотици хиляди екземпляри и разпратени по целия свят.
Българските властници трябваше, преди нашата провала, да образуват две главни комисии – едната в София, а другата в странство, в някоя неутрална държава, – като възложат на тези комисии грижата да осветляват всекидневно общественото мнение, в Европа и Америка, върху всички военни, държавно-политически, икономически и дипломатически въпроси, които се намират в тясна връзка с жизнените интереси на нашето племе – или с балканската проблема въобще.
Всичко това, хората, които стояха на чело на нашата държава, не го извършиха!…
Българояди и българоненавистници бяха смогнали вече да убедят цяла вселена, че ний сме едно петно върху цивилизацията, ядна язва за Европа, и че денят на нашето сгромолясване ще бъде, за честните и просветени хора, ден на радост и ликуване.
Нашите държавни мъже и дипломати не биха могли да кажат в свое оправдание, че не са очаквали такъв грозен и безмилостен заговор против българщината.
Граждански протест в София срещу Ньойския договор
Мемоарите, рапортите и брошурите, изработени от българското правителство, освен че не излязоха овреме на бял свят, но са редактирани въз основа на принципи и теории, които не са упражнявали никога, и не упражняват и сега, никакво влияние върху решенията на дипломатическите конгреси. В споменатите документи се говори за историческото минало, за етническите разпри, за националните аспирации на българите и на другите балкански народи. А това е – пред очите на западноевропейските държавници – логомахия, и нищо повече. Етническият принцип не се зачита, строго и лоялно, никъде в Европа. Бисмарк бележи в своите записки: „Няма в Европа педя място, където в продължение на изминалите векове, да не са господарували десетки разни държави и племена. А това като е тъй, аз не мога да считам принципа на народността за сериозен държавен принцип. И когато стане нужда да изгоня поляците от Познан, аз ще ги изгоня. Реша ли да не ги изгонвам, това ще извърша по чисто политически съображения, а не по историческо-етнически.“
Също тъй мислят съвременните френски историци, публицисти, мислители, общественици. В десетки френски списания ний срещнахме размишления, подобни на следното: „Правото да се господарува над една територия не се определя по някакво си кръвно и расово произхождение, а по политическо умение и могъщество!“
Да, там беше грешката на нашите политически недоумници – да се облягат на някакви си български историко-етнически права! Заслепени от своето повърхностно книжовно знание, те не виждаха, че етнизмът е предмет на гавра и порицание навсякъде в Европа – от Ирландия до Египет, от италианска, но разиталианчена Ница, до порумънчена, но нерумънска Бесарабия…
Няколкото мирни договори, които се подписаха напоследък в столицата на Франция, дойдоха да докажат за стотен път безвъзвратното решение на властващите в Западна Европа хора – да не държат никаква сметка за расовите влечения на народите…
Александър Стамболийски подписва договора
В настоящата статия нашата цел съвсем не е да изложим – по един строго методически начин – как трябваше да се борим против българогонците. Ний искаме само да отбележим няколко от грубите грешки на нашите властници и дипломати.
Вестник „Temps“ обнародва преди няколко месеца статия за политическата слабохарактерност на френските противници. В тая статия се намираше следната фраза:
„Ний не обичаме самоунижението, нископоклонството, громко изказаното разкаяние, подлизурството у своите противници. Нам е приятно да намираме у врага си човек, надарен с благородна гордост и самопочит!“
Ето съждение, ето възглед, ето истина, ето чувство, каквито българските псевдодипломати игнорираха.
Те си начертаха такава програма:
„Ще се кланяме до земята, понеже сме разбити!“
И кланяха се!
И „Daily News“ окачестви и оцени така това покланяне:
„Нима личното достойнство и личното достолепие са качества, неизвестни на бреговете на долния Дунав?“
Другите английски вестници писаха:
„Най-умното, най-мъдрото за българските дипломати, щеше да бъде да си признаят, откровено и лоялно, че българският народ е действал и е воювал така както е разбирал своя дълг и своя национален интерес!“
Нашите дипломати предпочетоха да уверяват западноевропейския свят, че българският народ бил въвлечен в общоевропейската война против волята си, против чувствата си, против симпатиите си…
Кого мамим с подобни твърдения?
Нима цяла Европа не знае с какъв възторг изпращахме войниците си на бойното поле през 1915 г.? Нима цял свят не знае как ги насърчавахме и ободрявахме, как кичехме пушките им с цветя, как се провиквахме: „Напред, към чест и прослава, към блясък и величие!“
Българската войска заминава за фронта, 1915 г.
Честно и откровено, българските дипломати трябваше да направят следните изявления:
„България извърши това, което извърши Италия, това, което извърши Румъния. България скъса довчерашните си връзки, свърза нови сдружения, като вярваше, че по тоя начин ще осъществи своето национално обединение. България няма завоевателни планове – тя се бори да придобие земи, които са нейно предвековно достояние и праотеческо владение. България поиска да си вземе своето, а не да заграби чуждото. Нейните съседи бяха ѝ изневерили, бяха я измамили, бяха я онеправдали, бяха я ограбили. Вие не бяхте в състояние да ѝ възвърнете това, което ѝ беше отнето. Тогава тя счете за нужно да подири други средства и модуси, да подири други пътища. Тя направи това що много други народи са правили, и правят!“
Такава трябваше да бъде българската самозащита – по мнението на самите наши противници.
И ако българската самозащита беше такава – сиреч достолепна, изходяща от чувство на самоуважение и любов към истината – нашите противници, без да бъдат прекалено снизходителни (в международната политика няма милост), щяха, може би, да разберат, че зачитането и щаденето на българизма не е несъвместимо с техните държавни интереси!
Нека привършим тези кратки бележки. Нашата цел беше да покажем, че довчерашният път на българската дипломация беше път на недомислица, на заблуда, на държавно недостолепие, на всенародно унижение… Тоя път трябва да се напусне. Промяната на българската „мирна стратегия“ трябва да съставлява първият параграф на българската държавна обнова!
Стоян Михайловски, в. „Напред“, 8 декември 1919 г.
(Със съкращения)
––––––––––––––––––––––––––––––
Още за Ньойския мирен договор от 1919 г. може да прочетете ТУК:
http://www.glasove.com/categories/izgubenata-bylgariya/news/nyojskiqt-dogovor-ostavq-2-miliona-bylgari-pod-chujda-vlastи ТУК:
http://www.glasove.com/categories/izgubenata-bylgariya/news/predi-95-g-bylgariq-e-jestoko-nakazana-s-nyojskiq-dogovor.
- ГЕРБ предлага електронно гласуване с ЕГН и код
Антоан Николов, в. „Сега“
Даниел Кириров. Снимка: в. „Сега“ Готови са промените в Изборния кодекс, които ще регламентират и електронния вот. Това съобщи шефът на правната комисия в НС Данаил Кирилов пред „Сега“. Той обясни, че текстовете обединяват идеи от предишни законопроекти. Така сега управляващите се връщат към текст, който ГЕРБ предлагаше и по времето на кабинета „Орешарски“, за да може поне българите в чужбина да могат да гласуват чрез интернет.
Идеята е избирателят да получава 14-цифрен код за достъп и да гласува, след като въведе единния си граждански номер (ЕГН). За да упражнят правото си на е-вот, българите зад граница ще могат да се регистрират на сайта на Централната избирателна комисия (ЦИК). Ще остане и вариантът за пускане на книжни бюлетини на място в секциите, отворени в чужбина.
Депутатите от Реформаторския блок Петър Славов и Мартин Димитров пък ще предложат на парламентарната си група да търси консенсус с ГЕРБ и АБВ за изготвяне на съвместен проект за електронното гласуване. Те се надяват да бъде постигнато съгласие до Нова година и след това да се формира работна група, която за шест месеца да изготви промените в Изборния кодекс за е-вота.
РЕФЕРЕНДУМ
Резултатите от референдума за електронното гласуване не бяха достатъчни допитването да стане задължително. Но те задължават Народното събрание да вземе решение по въпроса в рамките на три месеца след обявяването на резултатите от ЦИК. Това означава, че най-късно в началото на идната година депутатите трябва да се произнесат и да направят съответните законодателни промени.
.
- Главният прокурор Цацаров „подаде оставка“. И след това
Димитър Попкутуев, Frognews.bg
Снимки: kanal3.bg Главният прокурор Сотир Цацаров подаде оставка тази сутрин. Той връчи молбата си във Висшия съдебен съвет, на президента, председателят на Народното събрание и премиера. Половин час по-късно осем члена на ВСС, начело с шефа на етичната комисия Ясен Тодоров, също депозираха молби за освобождаване.
По обед оставка подадоха още: председателят на Върховния административен съд Георги Колев, заместник-главният прокурор Борислав Сарафов и шефът на Софийска градска прокуратура Христо Динев. Преди да връчи молбата си за освобождаване Цацаров разпоредил пълно разследване (не наужким, каквато е практиката) на всички зулуми: от контрабандата на цигари, произведени от „Булгартабак“, през тайните сметки на Борисов, Доган и Пеевски в Лихтенщайн та до затриването на КТБ и кражбата на Виваком.
Освен оставката, Цацаров написал още открито писмо до медиите и народа, в което се извинява за причинените неудобства и щети по времето на неговото господстване (от Господ) в прокуратурата. Бил готов да поеме и съответната отговорност. Не се съобщава за дарителска банкова сметка или телефонен номер, на който зрителите да гласуват.
Ако сте се зарадвали, било е напразно. Ако някой се е притеснил – да въздъхне. Спокич, просто журналистически трик за привличане на вниманието.
Такова нещо не е по силите дори на всесилния дух от вълшебната лампа на Аладин. Освен това такъв порой от оставки би означавал реален старт на реформите в съдебната система, което не устройва политическият ни елит. Никак.
Българите никой не ги пита. Те продължават да избират между две клечки – и двете къси. Така че 3 март в съдебната система не се предвижда, освен ако Юнкер не се появи изневиделица на бял кон, както някога ген. Радецки.
Поетът Робърт Бърнс ни е оставил прозрението: „И най-добре скроените мечти на мишките и хората остават често неосъществени“. Не нам, както се казва…
Истината е, че някои от споменатите по-горе магистрати с радост биха подали оставка. Нито сънят им е сън, след забъркването в мрачни схеми, нито парите си могат да харчат открито, както много им се иска. Освен това ги е обладал патологичен страх. Не смеят дори да кихнат, за да не ги чуе… знаете Кой. Камо ли оставки да пишат. Той е забранил думата „оставка“ и на нейно място е въвел универсалната „опраска“. Да се опраска този, да се опраска онази фирма и пр. Затова са му нужни „опрасквачите“, които е отгледал и привлякъл. Ненужни са му думи, като тези на председателя на Върховния касационен съд Лозан Панов, че „моралът стои над закона“. Панов от няколко дни демонстрира истинско гражданско поведение и поиска комисия от незамесени в скандала „Яневагейт“ магистрати да извършат проверката по случая. Смел или наивен? Ще покажат следващите дни, когато ще му се наложи да понася бухалковите атаки на пеевските медии. Може и някое незаконно дете да му открият…
В последната си реч преди да бъде застрелян на 6 юни 1968 г, Робърт Кенеди, брат на президента Джон Кенеди, главен прокурор и министър на правосъдието на САЩ, заявява: „Ние, американците, преживяхме тежки моменти през последните години. Войната във Виетнам, бедността и безправието на цветнокожите са сред тях, но най-страшна е корупцията. Тя ни разяжда ценностите на нацията. Ние сме горди и свободни хора и ще се вдигнем като един, за да изтръгнем това зло“. 47 години по-късно малка България е в икономически, културен и ценностен шок. Преживяхме неща, които американците дори не могат да си представят. Но така и не се намери политик или управник, който да призове към отпор на корупцията. Вместо това без проблем се оказахме в последния стадий на заболяването корупция – клептокрацията. При нея дори лицемерните имитации на почтеност са изоставени.
На част от магистратите на кръга #Кой вече им е писнало да ги употребяват. Противни са дори гротескните защитни пледоарии на пеевските медии, защото ги официализират като част от мафиотизирания кръг. И това не е случайно. Омертата очаквано бе нарушена от двете „каки“ – съдиите Ченалова и Янева. Очаквано, защото бяха избрани за плячка на вълците. И Ченалова реши да говори. Ироничните коментари на главния прокурор и премиера не могат да угасят пламналия скандал. Той набира скорост и сигурно ще ги разочаровам, но в един момент ще се наложи да паднат няколко глави. При това съвсем заслужено, макар и неприятно късно. Само хора от „кухнята“ можеха да извадят мръсните ризи на системата и точно това стана. Ако бяхме правова държава, съдия Ченалова вече щеше да е защитен свидетел и да дава показания пред неангажирани в скандала съдии. Така се прави в белите държави. Статистиката за разкритите корупционни практики по света показва, че в над 90% от случаите, до процеси се стига по този път. Ще го изминем и ние, колкото и да се дърпа властта. Пронизителните крясъци и лайняните атаки на пеевските „медии“ срещу всеки, който иска реформи, ясно доказват, че краят наближава. Според класиците „формите на упадък са непредвидими“. Непредвидими са обаче и начините за разрешаване на подобни кризи. Гражданското въображение често се люшка като „Пияния кораб“ на Артюр Рембо и дори кралете на корупцията повръщат (кръв) от това люлеене…
Бюрократите в Брюксел вече показаха, че са разтревожени от случващото се тук. „Яневагейт“ освети, засега само като едно самотно фенерче, тъмните коридори на задкулисието. Там дебне зло по-страшно от терористичните атаки в Париж и Белгия, от свалянето на руски боен самолет или нападение с биологично оръжие. Защото корупцията убива всеки ден: бавно и по особено мъчителен за жертвите начин. Хиляди, милиони… След Ченалова куражът ще „посети“ и други нейни колеги. Така става обикновено.
Бандата на #Кой няма да остане в историята с подадени оставки. Първо, защото им е чуждо качеството достойнство, и второ – без властта членовете й са нищо. Ще трябва или да избягат от страната или да си приготвят самобръсначката и четката за зъби. Дойде им редът за късата клечка.
.
- В България всеки четвърти клошар е висшист!
Лекари, учители, пианисти и ядрени физици се хранят от боклуците
Армия от висшисти атакува всеки ден кофите за боклук в страната. Сред клошарите има лекари, учители, пианисти и дори ядрени физици, съобщава „Телеграф”.
Ако съберем всички бездомници с дипломи, ще напълним поне един университет с висококвалифицирани кадри, коментират пък социални работници. Около 24% от хората, останали без подслон, са висшисти. Много от тях са се простили с професията си в годините на прехода и са загубили жилището си, защото са взели кредити.
76% от бездомниците имат професионална квалификация. Най-често се срещат хора със средно и средно-техническо образование в техническата и ресторантьорска сфера.
.
- Боян Чуков: Ердоган реши да играе ва банк
Настана време, когато законът на джунглата ще надделява над международното право
Боян Чуков, в. „Стандарт“
Боян Чуков. Снимка: bspbourgas.org Свалянето на руския самолет не беше случайност, а планирано. На 19 октомври имаше публикации във в. „Комсомолская правда“, че Ердоган се готви да свали руски самолет. Данните бяха от източник от турското правителство. Що се касае до изпълнението на самата акция, има няколко интересни момента. Първо, Турция показа една карта, която даваше изображение на турските радари, и това беше представено като доказателство, че руският самолет е бил за 17-18 сек в турското въздушно пространство. Турските военни бяха изолирани от коментирането на случая. По-късно се появи информация, че самата карта е изработена в пресцентъра на турския премиер Ахмет Давутоглу, което поставя под съмнение нейната достоверност. От друга страна, тези, които убиха руския пилот, се оказа, че не са никакви местни жители туркмени. На практика това са турци от крайно дясната екстремистка организация „Сивите вълци“. Отговорът от руска страна бе даден още на следващия ден – бомбардиране на „хуманитарен“ конвой. Този конвой официално е „хуманитарен“, но всъщност е логистика за джихадистите в региона. Очевидно, че Ердоган твърдо
е решил да направи буферна зона в Сирия
За нея ставаше дума в писмото на Давутоглу до нашия министър-председател. Градът, в който бе разбит този конвой, е Азаз, в северната част на Сирия. Това е градът, който е планиран да стане столица на буферната зона. Това е точно мястото, през което Турция трафикира оръжия, храна и всякакви други продоволствия за ислямистите. Товарите, които бяха ударени от руската авиация, се транспортират от турската правозащитна организация „Humanitarian Relief Foundation“. За нея може да се прочете в сайта на израелското Министерство на външните работи. С нея се е сблъсквал спецназът на Израел в Средиземно море, когато същата тази фондация се опитваше по силов начин да стигне до Ивицата Газа. Тази „хуманитарна“ организация е свързана както с ислямистите, така и с президента на Турция Ердоган.
След свалянето на Су-24 Русия анулира „Турски поток“. Този икономически проект приключи. Рязкото влошаване на икономическите отношения между Руската федерация и Турция ще се отрази и на България. Особено на перспективата за алтернативни доставки на природен газ чрез интерконектора Турция-България. От друга страна, по отношение на Украйна ситуацията също не е никак розова. Затова не изключвам да имаме затруднение и проблеми като през 2009 г. За съжаление проблемът се задълбочава, тъй като на сирийска територия са влезли 50 американски военни съветници и консултанти. Очаква се и Германия да се включи в тази сухопътна операция. Франция вече участва.
Върви се към разпарчетосването на Сирия
на отделни тръбопроводни държави. Свалянето на руския самолет ускори силовите действия от турска страна за създаването на буферна зона около Азаз. В случая се касае за същата формула, която беше приложена и в Либия при свалянето на Кадафи.
Обстановката би могла много рязко да се влоши около 5 декември, когато всички руски туристи ще се приберат от Турция. Освен това едва ли вече ще има някакви сериозни пречки пред Русия да стигне до по-сериозен сблъсък с Турция. Надявам се, че това няма да се случи, тъй като Москва има много икономически и други лостове за натиск върху Анкара. Опасявам се обаче, че събитията в Сирия ще ускорят създаването на независим Кюрдистан в северната част на страната, което ще доведе до изключителни сътресения в Турция. Глобалните фактори под прикритието, че се води война с „Ислямска държава“, решават своите геостратегически цели и проблеми. Няма единомислие за това кои са джихадисти и кои не. За съжаление коалицията, предвождана от САЩ, не се съобразява с международното право и елиминира ролята на ООН. Навлизаме в период, в който законът на джунглата ще надделява над международното право. Всеки ще прави това, което неговият военен потенциал му позволява. Интересите на отделните страни, които се намесват в Сирия, са толкова антагонистични, че скоро няма как да се омиротвори този регион. Задава се един много по-голям конфликт, който може да излезе извън рамките на Близкия изток.
Записа Михаела Благоева
- Биволъ: „Делян“ говорил с Борисов и Цацаров за Янева
Материал на Биволъ
Снимка: Mediapool „Първият сезон“ на „Яневагейт“, който приключи с отказ на президента Плевнелиев да назначи независима комисия, остави повече въпроси за слушателите, отколкото отговори.
Въпреки драстичните данни за нарушаване на конституционното разделение на властите, злоупотреба с власт, търговия с влияние и грубо нарушаване на етичния кодекс на магистратите, президентът препрати топката към институциите, които са тотално компрометирани от скандала. Според него ВСС и прокуратурата имат капацитет да разследват аферата, което означава, че проверяваните и проверяващите ще са едни и същи лица.
Правосъдният министър Христо Иванов пък се отличи като адвокат на Бойко Борисов. Според него някой се опитвал да въвлече в скандала името на премиера, за да отклони вниманието от ВСС.
Очевидно Иванов има предвид някакви висши сили, които през февруари т.г. са сложили в устата на Янева разказ от първо лице за това как Борисов си е играл с нея на „котка и мишка“: първо натискал „зверски“ Цацаров да я „опраска“, после се обадил на „неговия човек“ във ВСС Димитър (Митко) Узунов да я успокои, със същата цел пратил свой доверен човек при шефа на Етичната комисия Ясен Тодоров, общувал си директно с Янева по Вайбър да и каже, че „времето ще се оправи“, а накрая пак натиснал „зверски“ главния прокурор „да я приключва“.
Офертата за разходка в парка ще я премълчим, защото не е наша работа какво правят пълнолетни лица по взаимно съгласие в свободното си време.
За да подсладим горчивия финал на първия сезон решихме да публикуваме един запис вместо епилог. Нещо като making-of: кратък, но съдържателен. (Записът може да се чуе в публикацията на Бивол – бел.ред.)
Владимира Янева: Тва е спорен въпрос.
Мъж: Значи този, който е за петък не е Борето Сарафов, а Бойко Рашков, аз съм объркал имена.
М: Бойко Рашков в понеделник ще го внася.
Румяна Ченалова: Къде ще го внася? В Брюксел.
М: Щот ми предложиха ако искам да го погледна и да преценим кое да не внася и кое да внасяме. М?
ВЯ: Мислиш ли, че ще си спазят ангажимента?
М: Единственото, за което ме помолиха е отвод на тази по делото на Иво Дачев.
РЧ: Не знам, на мене нещо ми е много мътно. Значи първо, Бойко ти праща там, хората и тъка-тъка-тъка.
М към ВЯ: Дай тва да го обмислим просто и (не се разбира)
РЧ: След това Главният ти казва, че няма проблем.
ВЯ към М: Добре ще го (не се разбира)РЧ: Делян е говорил с двамата. И изведнъж се появява тва чудо.
РЧ: Кой е този човек, който може така да наклони везните, разбираш ли?
ВЯ: Ема главния прокурор при срещата ни в петък ми каза, че в сряда…
М: Че е било неудържимо.
ВЯ: Бойко го е извикал и му е казал да ме приключва.
ВЯ: Тва ми го казва главния прокурор.
М: Ужас.
ВЯ: След тва друго нещо, на Жоро Колев казва: Ако натискът от Бойко стане много голям, аз няма да имам друг избор освен да образувам производство срещу нея и да искам отстраняването й.
ВЯ: Като ти много добре знаеш, че Жоро и Бойко се познават и Жоро винаги може да го пита Бойко.
ВЯ: С тая разлика, обаче, Жоро му е звънял на Бойко, Бойко не му е вдигнал.
М: Красота.
ВЯ: Жоро вика: Аз му звънях няколко пъти, той не ми вдига.
От записа с продължителност 1 мин. 45 сек. разбираме, че третият човек в разговора е твърде важен. Неговата идентичност така и не беше разкрита нито от Янева, нито от Ченалова, нито от усилията ни да удостоверим съвпадение на гласа с някой от познатите фактори в съдебната система.
Въпросното лице явно има властта да преглежда и дори да цензурира доклади, които институциите внасят в Брюксел: „Щот ми предложиха ако искам да го погледна и да преценим кое да не внася и кое да внасяме“. Тези, които са „предложили“, са поели някакъв „ангажимент“ (по думите на Янева), а единственото, за което помолили, е „отвод на тази по делото на Иво Дачев“ (Дачев е съдия от СГС, който гледа делата за КТБ).
Докато Янева и мъжът обсъждат такива важни институционални въпроси, в разговора се намесва Ченалова, която съобщава, че „нещо ми е много мътно, ама много ми е мътно“. Защо след като Бойко е пратил „там хора, тъка-тъка-тъка“ на Янева, след като Цацаров й e казал, че няма проблем, след като
„Делян е говорил с двамата“
изведнъж се появява това чудо?
Ченалова се пита кой е този човек, който е по-силен и от Бойко, и от Цацаров, и от самия Делян. Кой „може да наклони везните“?
Продължението е известно. Янева обяснява, че главният прокурор и Георги Колев й разказали, как Бойко е наредил „да я приключват“. А мъжът суфлира, че „Цецо натиска яко“. Янева се съгласява на „100%“.
И така, кой е въпросният „Делян“, който си говори с премиера и с главния прокурор за съдбата на Янева? Дали е същият, който е бил 40 пъти при „Цецо“ в МВР, а на една от срещите е присъствал и главният прокурор?
Потърсена за коментар по телефона, Румяна Ченалова беше изненадана, че се чува как тя самата произнася това име. Тя пожела първо да изслуша записа, който й беше предоставен, след което замлъкна и не отговори на последвалите запитвания.
#КОЙ е „Делян“? Ето още един въпрос, на който трябва да отговори независимата съдебна власт в лицето на ВСС и прокуратурата, които според президента Плевнелиев се явяват „компетентни органи, които разполагат и с необходимите инструменти, за да достигнат до обективната истина“.
Същият този президент през лятото на 2013 г. публично свали доверието си от правителството „Орешарски“, защото то назначи един „Делян“ за шеф на ДАНС, а възмутеното гражданство напълни площадите.
Две години по-късно „Делян“ пак си говори с премиера и с главния прокурор, но няма вече гражданство. Няма и президент!
Има „опраскване“, има „сговор“, има гузно мълчание на довчерашни борци срещу същия този „Делян“, който беше станал синоним на Мафия.
.