Авторски
- От 2008-ма насам в България са закрити 85 големи предприятия
Божидар Данев: 380 хиляди работни места са загубени в България за 6 години
.
85 големи предприятия са закрити в България между 2008 и 2013 г. За същия период е изчезнало всяко пето средно предприятие, а с 12% се е свил броят на малките фирми. Това е довело до загуба на 380 000 работни места. Този статистика показа изпълнителният председател на Българската стопанска камара Божидар Данев на семинар за актуалните проблеми на пазара на труда, предаде БГНЕС.
Заедно с големите предприятия са фалирали много свързани с тяхното производство средни и малки компании, обезглавени са цели сектори, коментира Данев, цитиран от пресцентъра на БСК. „Тези данни означават само едно: бизнесът се маргинализира. Не се внедряват нови технологии, няма нови идеи и нови продукти. Нашата икономика се превръща в икономика на бедните и непродуктивни услуги. Вместо да се реиндустриализира, България се деиндустриализира“, каза още той.
Вследствие на този процес на деиндустриализация между 2008 и 2014 г. работните места в страната са намалели с над 380 000. В същото време драстично се разтваря ножицата между качеството на работната сила, произвеждана от образователната система, и уменията, търсени от бизнеса. Расте броят на хората с висше образование, но за жалост, пазарът няма нужда от тях, защото техните специалности често не отговарят на потребностите на икономиката.
Икономиката търси висококвалифицирани хора с определени компетенции, но не ги намира. Голяма част от населението е неграмотно или без никакви умения, а на пазара няма работа за нискоквалифицирани хора, каза още Данев. Единственият шанс за хората без образование са туризмът и селското стопанство, където те могат да бъдат полезни, обаче само ако се управляват и ръководят интелигентно.
„Икономиката и осигурителната система са скачени съдове обясни директорът на БСК и допълни, че сривът на икономиката заради кризата доведе до бум в разходите за пенсии, защото хората са се втурнали да търсят различни канали да получат сигурен доход, какъвто е пенсията. От 2.5 млрд лв. през 2000 г. разходите за пенсии са нараснали на 8 млрд лв. през 2014 г., предимно заради скока в броя на инвалидните пенсии. През 2000 г. те са били 200 000. 14 години по-късно те вече са били 450 000. С 50% – от 10 млн. лв. на 15 млн. лв., са се повишили и разходите за болнични.
Сериозна е диспропорцията в заплащането на труда, сочи още статистиката. Хората, които произвеждат добавена стойност, печелят по-малко от заетите в администрацията, показват данните. „Младите хора не искат да работят в реалната икономика, те предпочитат безрисковото и добре платено работно място в администрацията. Това създава ценностна система, която не е икономически обоснована, а се управлява от бюрокрацията“, подчерта Божидар Данев.
Прави впечатление също, че възнагражденията в сектора с най-големи загуби и задължения – енергетиката, са нараснали 5,5 пъти от 2000 до 2013 г. Изпълнителният председател на БСК нарече този факт алогичен и го обясни с монополното положение, свръхрегулацията и силните политически влияния в сектора.
Данев коментира и решението на Върховния административен съд (ВАС), който отмени решението на правителството за повишаване на минималната работна заплата от началото на 2015 г. Според него жалбата до ВАС и последващото решение за отмяна на въведената в началото на годината минимална работна заплата има дисциплиниращ ефект. „Когато има законова разпоредба, тя трябва да се спазва“, категоричен е изпълнителният председател на БСК. Той обаче не очаква никакви практически последствия от решението на ВАС, тъй като още през следващата седмица Националният съвет за тристранно сътрудничество ще разгледа решението за минималната заплата и кабинетът ще вземе съответното решение.
Източник: в. „24 часа“
.
- Сенатът не продължи действието на Патриотичния акт
Американските сенатори не успяха да постигнат съгласие за удължаване на основни положения от т. нар. Патриотичен акт за следенето на заподозрени в тероризъм, предадоха информационните агенции.
От това следва, че днес частично изтичат правомощията на спецслужбите за достъп до телефонните разговори на заподозрени лица и те временно няма да могат да извършват подслушване.
Същевременно на сенаторите предстои да гласуват Акт на свободата (USA Freedom Act), в който също е предвидено подслушване на разговори по искане на спецслужбите.
По-рано президентът Обама призова републиканското мнозинство да подкрепи удължаването на действието на Патриотичния акт. Според противниците на закона, той противоречи на четвъртата поправка от американската конституция. /“Сега“/
.
- 385 души застреляни от полицаи в САЩ, 20 % не са били въоръжени
Само за първите пет месеца на тази година полицаи в САЩ са застреляли 385 души, пише „Вашингтон пост“. „Средно са загивали по двама души на ден. Тези данни превишават с два пъти официалната статистика на смъртните случаи, свързани с употребата на огнестрелно оръжие от полицейски служители в същия период на последното десетилетие“ – посочва изданието. Тази година в редица градове в САЩ избухнаха размирици заради застреляни от полицаи чернокожи американци.
Според данните на авторитетното издание, 171 от жертвите са бели, а останалите – представители на малцинствата. 100 от застреляните са чернокожи, латиноамериканците – 54, азиатците – 6 и други – 3-ма. „По-голямата част от жертвите – 80 процента – са били въоръжени с потенциално смъртоносни предмети, предимно пистолети, а също ножове и мачете. Четиридесет и девет души са били невъоръжени, а в ръцете на 13 са се оказали оръжия играчки. „Като цяло, 16% са били с пистолети играчки или не са били въоръжени“, пише вестникът.
Обстоятелствата около убийството на другите „остават неясни“. Възрастта на жертвите е между 16 и 83 години. Осем от тях са били на 18 години, отбелязва вестникът. На възраст от 25 до 34 години жертвите са били 118 души. /„Сега“/
.
- Вера Ахундова от сдружение „Ние, гражданите“ за грабежа в КТБ
Вера Ахундова: Случката с КТБ е грабежът на века, но може да се повтори
.
Фирмите, за които се знае, че са свързани с депутата от ДПС Делян Пеевски, са спечелили държавни поръчки за суми от порядъка на 780 млн. лв. Това е станало в периода 2012 г. до края на мандата на Пламен Орешарски и в момента те са концентрирали огромна финансова мощ от около 2 млрд. лв. Някой трябва да си даде сметка какво ще се случва в държавата оттук нататък. Това коментира за Нова ТВ Вера Ахундова, от Сдружението на дребните вложители в КТБ „Ние, гражданите“.
„Решават да фалират една банка и я фалират. Утре ще решат, че ще фалират пенсионен фонд или друга банка, и ще го направят. Това е грабежът на века, който може да се повтори. Става въпрос за загуби за икономиката от 5 до 10% от БВП“, посочи Ахундова.
„Ако някой мисли, че КТБ е изолиран случай и тези практики не съществуват в цялата банкова система, много се лъже“, каза Ахундова.
Ахундова заяви, че за периода от 2012 до 2014 г. кръгът около Делян Пеевски чрез майка му Ирена Кръстева е управлявал активи в КТБ за над 800 млн. лв – 700 млн. лв. кредити и около 114-115 млн. лв. в 19 фирмени депозита на името на Ирена Кръстева. Към края на май миналата година в тях е имало около 118 млн. лв., към средата на юни, дни преди банката да мине под особен надзор, 114 млн. лв. са били изтеглени.
„Ако КТБ няма нищо общо с ДПС, то ДПС няма нищо общо с Пеевски. От 44 кредити по специалните сметки половината принадлежат на г-жа Ирена Кръстева. Нека да декларират официално, че г-н Пеевски не е в ДПС и аз ще се съглася“, каза Ахундова.
Тя добави, че част от необслужваните кредити от КТБ са прехвърлени към Първа инвестиционна банка и други банки.
Според нея от това ще последват и още грабежи – например сградата на КТБ на пл. „Гарибалди“ в София, която вече е в ръцете на други собственици, както и сградата на „София Прес“.
Ахундова заяви, че сдружението й постоянно получава данни и сигнали за КТБ и се оказва, че в нито едно решение относно тази банка няма нищо законно. Тя добави, че е изпратила до Прокуратурата 13 сигнала, подкрепени с доказателства и документи, но тя не е предприела никакви действия.
Ахундова отрече да разкрива банкови тайни или да прави опити да разклати банковата система, но каза, че следващата седмица трябва да се яви в за снемане на обяснения в отдел „Престъпления срещу финансовата система“. Тя предположи, че това е заради изявленията, които дава. „Доста е услужливо“, коментира Ахундова. „Говори се за частна прокуратура и частен съд и аз съм склонна да повярвам“, отбеляза тя. „Един високопоставен мъж в тази държава ме предупреди, че Върховният административен съд (ВАС) е капсулирана и частна структура на ДПС, така че да не се опитвам да пробивам каквото и да е по делата с КТБ.“
Ахундова сподели още в студиото на Нова ТВ, че е получила данни за смяна на централния сървър на КТБ през миналата есен, точно преди предаването на данните на Фонда за гарантиране на влоговете в банките. Според нея при смяната на сървърите са извършвани ръчни операции – вкарвани са нови вложители, а някои от съществуващите са получили увеличение на депозитите си от 10 000 лв. на например 1 млн. лв. и са си получили гарантираната сума от 196 000 лв. По думите на Ахундова това обяснявало разминаването между очакваната и действителната сума, която Фондът изплати, но според нея това е бил успешен опит за източване на пари от порядъка на между 100 и 300 млн. лв.
Христина Димитрова,
––––––––––––––––––––––––––––––
Гледайте цялото предаване тук:
http://play.novatv.bg/programi/na-svetlo-s-lyuba-kulezich/620424
.А вижте какво бе казано в миналото предаване:
Водещ (Люба Кулезич): Тези списъци димка ли бяха, които изскочиха? Скриха ли нещо те и какво?
Вера Ахундова: Категорично това не е сериозно, дали скриват присъствие и срещи, няма никакво значение, по-скоро отвличат внимание от други въпроси.
Водещ: От какво отвличат вниманието?
Вера Ахундова: От специфичното разделение на клиентите в банката и присъствието на списък на клиентите, които са политически личности.
Водещ: Кои политически личности имате предвид? Те са важни, но не се говори много задълбочено за тях?
Вера Ахундова: Това е един списък с около 300 души. Ако вие отидете и си откриете лична депозитна сметка в някой клон, давате лична карта. Едва ли служител познава поименно 240 депутата и техните роднини. Изрично е декларирано, че човекът е роднина или е с някакъв пост, например министър, депутат и т.н. Постарах се в контекста на вчерашните ви въпроси и разговора да направя проверка и мобилизирахме нашите експерти в цялата банкова система, вкл. и от Централна банка и Ви подготвихме кратка информация.
Водещ: Какво? Вадете списъка, истинския! Или поне част от него.
Вера Ахундова: Той ще бъде много скоро готов, като първо ще го изпратим до Европейската комисия, но Вие ще чуете част от обобщената информация. От тези 300 сметки 44 са на ДПС, 84 на ГЕРБ, не само лични, но и фирмени, и 18 на БСП. Не сме вадили другите партии, защото има доста други имена, които лично на мен са ми непознати.
Водещ: Но сериозно ли има на ГЕРБ?
Вера Ахундова: В ДПС има 11 депутати от 41-во и 42-ро НС, за сумите ще говорим отделно, в момента наличието по тези сметки е ок. 6млн лв. Като някои са 6-7 цифрени, като някои от тях са вече занулени – т.е. всичко е извадено абсолютно навреме. Малко са тези, които са се объркали. Има 4-5 сметки с по един милион. Самият господин Доган си е оставил над 800 хил. лева.
Водещ: Възникна хипотезата, че може би за да покаже, че е наравно със всички потърпевши, а може би има толкова много в други сметки, че не го интересува.
Вера Ахундова: В тази ситуация има и сметки на роднини на вицепрезидента. Не са изтеглени сумите по сметките им – има две сметки на дъщерята на вицепрезидента.
Водещ: На госпожа Маргарита Попова?
Вера Ахундова: Да!
Водещ: Около 1 млн.лева.
Вера Ахундова: Това ви обяснявам – това е специален списък, всеки човек е бил или воден. Честно казано, тези 300, които ние вчера извадихме, пак не са всичките, много хора вече са си закрили. Преди обявяването на специален надзор, вече не фигурират в системата. Това са само остатъци, понеже има някакви суми в тях, те съществуват.
Водещ: И казвате, че има имена на депутати от ГЕРБ от предишното НС.
Вера Ахундова: 41-во и 42-ро НС.Някои от тях са и в момента в Парламента, по-скоро повечето.
Водещ: Някакви имена имате ли предвид?
Вера Ахундова: Мисля да оставя това за по-нататък, защото първо трябва да проверим всичко. Исках да обобщя картината.
Водещ: Не, защото господин Борисов така ядно поиска пълно разсекретяване, падането тотално на банковата тайна.
Вера Ахундова: Ние сме абсолютно съгласни с него. Вижте, искането е на ДПС.
Водещ: Не, той беше принуден да каже, че няма хора, свързани с КТБ в ГЕРБ.
Вера Ахундова: Първото искане за сваляне на тайната е на ДПС. Максимално са изчистили собствените си сметки със цесии, затова ще Ви спомена след малко, и са абсолютно сигурни, че нищо няма да се намери в банката. Само че има архиви и ние в момента очакваме информация за техните сметки, пари, кредити, които са били до 31.12.2013 г., за да се види какво е направено в месеците до обявяването на специалния надзор над банката. Ваденето на пари е започнало още март месец, съвсем системно и професионално са извадили всичките си пари.
Водещ: Значи те са имали пет месеца по-рано знанието за сценария, който ще разиграе.
Вера Ахундова: Точно така.
Водещ: А господин Данчо Цонев, който толкова пламенно продължава да отрича като един истински богослов?
Вера Ахундова: Той адвокатства и това сигурно е ролята му в ДПС.
Водещ: Отрича връзката на ДПС с банката и връзката на Делян Пеевски, въпреки всеизвестните факти.
Вера Ахундова: Той има отношение, нека ви съобщя. Ние проверихме вашата първоначална информация, над 700 са кредитите, които са били изтеглени от фирми на ДПС.
Водещ: Това е информация на Фрогнюз, обвиняван, че е говорител, глашатай на прокудения банкер.
Вера Ахундова: Ние получихме потвърждение на тази информация вчера от членове на други банки. От парите само 500 млн. са изтеглени само по времето на мандата на Орешарски. Нито лев от тези кредити не е платен. Това са фирми, свързани с ДПС. Парите са превъртени до голяма степен през цесии, т.е. от тези 850 млн. цесии, както виждате 500 са на ДПС, и го казвам в този смисъл, че в момента върви една изключително непонятна кампания, активно търсене на тези, които са участвали в цесии, но са подали уведомление след 6 месеца и дали, не дали декларация, ги осчетоводяват. Което ни навежда на единствената възможна мисъл като обяснение, че очевидно хората, които са си харесали фирмите, да си вземат в бъдеще време, те не са изчистили кредитите. И сега, независимо колко остро реагираха против цесиите, те осчетоводяват всичко, което е подадено, за да могат да получат чисти от задълженията, като картинка, фирми.
Водещ: В момента ли ми говорите Вие?
Вера Ахундова: Точно в момента. Абсолютно съм сигурна и затова ние обявихме и в съобщение в пресата нашите членове. Нека не бързат и нека не подписват никакви документи за произход, за да валидизират цесиите си, защото е много вероятно ние да вземем решение да анулираме абсолютно всички цесии по две причини. Първо, защото не желаем да правим услуги на политиците и да им сервираме на поднос всичко, което искат да заграбят, или кръговете им от фирми, и, второ, нито един от цесионерите досега не е платил един лев. Разбирате ли какво направиха? Въпросът валидни или не, нито един от цесионерите, хората, които получиха, макар и книжните ни пари, и изчистиха балансите си, не са изпълнили задълженията си да учредят залози там, където има падежиране на вноски, да ги платят – грабеж пак на вложителите, и пак в полза на бъдещите собственици на фирмите.
Водещ: На мен ми звучи абсолютно невероятно, а откъде се снабдявате с тази информация?
Вера Ахундова: Ние имаме активни над 10 хиляди члена, от които голяма част работят в банковата система. Това се наблюдава във всички банки и хората са отвратени. Те идват при нас, без да ги търсим. Ще изпратим цялата информация първо в Европейската комисия, защото оказа се, че прокуратурата и Висшият административен съвет са частни в България, те обслужват само един интерес.
Водещ: Първа частна прокуратура, първи частен съвет, така се говори.
Вера Ахундова: Нека да Ви дам другите данни, за да бъдем справедливи. На ГЕРБ 84-18 депутати, 19 кметове и общински съветници, 8 заместник-министри,6 министри, 6 от членовете на Висшия ден, Висшия касационен съд и прокуратурата, това е информация до 30 юни 2014. И БСП с 18 сметки, от които 14 депутати и 1 евродепутат, 1 министър и един заместник-министър, тук са и двамата братя на господин Орешарски. Пише: „брат на премиера“ в списъка.
Водещ: Не Ви ли е страх,Вера?
Вера Ахундова: Засега нямам заплахи, телефонът ми работи по доста странен начин, наблюдават ме, глъхне, спомена ли някакво такова име, прекъсва веднага. Искам да Ви кажа нещо, понеже говорим за нещата по същество и заобикаляме. Този „портиерски списък“ представлява същото, което инициира в момента правителството, и аз отправям чисто експертен съвет към господин Борисов, нека се заобиколи с хора, може да не са партийни личности, но да са специалисти. Те ще му дадат точните съвети. Няма 1000 привилегировани клиента. 5% е максималният брой от 5200. Те са към 250-260, второ Европейската комисия препоръча най-важното, което да се направи – одит на КТБ, а не да се наеме международна детективска компания и да заблуждават обществото, че ще правят одит на КТБ , да се наеме външна независима компания, такава, каквато не е била в България.
Водещ: Твърдите, че това е възможно?
Вера Ахундова: Това го пише изрично в работния документ на Европейската комисия
Водещ: Мислите ли, че, след като давате тези съвети, господин Борисов е подведен човек?
Вера Ахундова: Той е до голяма степен подведен в много от въпросите. Той сигурно си дава сметка, но го крие от обществото, че ние се превръщаме все повече в султанат. И, че османизацията на държавата минава през икономиката, и ако не си дадем ясна сметка за това, което става, няма да има нужда от присъединяване на някои страни към ЕС – територията е директна.
Водещ: Разбрах, изключително информационно наситено участие на Вера Ахундова от „Ние, гражданите“, която твърди, че е заплашвана по телефона. Дано тези заплахи да са халосни патрони.
www.cross.bg
- НАП с пълна ревизия на разследващ журналист
Журналистът Мирослав Иванов, който публикува неколкократно в блога си “Финансови смислици” разкрития за Делян Пеевски и Корпоративна търговска банка, е сложен на мушката от държавата с цялата й мощ.
Иванов разкри как подуправителят на БНБ Нели Кордовска си е изтеглила парите от КТБ в извънработно време вечерта преди да обяви банката под особен надзор и да прати квестори в нея. В блога си Иванов пусна документи, които разкриват собствеността на „Булгартабак“ и връзка с Делян Пеевски, Ахмед Доган, Бойко Борисов (виж тук), цесиите и капиталите на свързани с Пеевски фирми (виж тук и тук).
Разкри депозитите на Вежди Рашидов в банката, с преференциална лихва и как е извършил цесия с тях (виж тук) и др.
Сега Мирослав Иванов е получил официално известие от НАП, че ще бъде проверяван за 5 години назад. Проверките обхващат за получени и дадени „заемни парични средства“ за срок от 5 години. Получил е въпросник от общо 12 точки. Проверката обхваща и всички лица – физически и юридически, с които Иванов е имал нещо общо. Той има своя еднолична фирма и е бил съдружник в две други фирми, но е прекратил там участието си.
Следва отговорът на журналиста в неговия блог.
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
НАП дойде, чакам ХЕИ
След прокуратурата и следствието, НАП също се сети за мен. Ще бъда проверяван за получени и дадени „заемни парични средства“ за срок от 5 години. Въпросник от общо 12 точки. Дотук добре, всеки в тази държава трябва да може да бъде проверяван и да няма чадър над себе си. Аз нямам какво да крия и след проверката ще публикувам на блога си резултатите.
Но кoгато исканията от НАП за няколко дни станаха общо 5 (пет) – за всички свързани през тези 5 години под някаква форма с мен лица – юридически и физически, за мен вече ясно, че това не е просто проверка.
Това е поредният акт на тормоз и на държавна репресия, дължащ се единствено на публикациите ми и на позицията ми. Защото каква би била логиката да получа 5 искания от НАП със съвпадащ срок за отговор, освен да бъда „сгърчен“ по административен път.
Ако има нещо съмнително в доходите ми, ако има сигнали срещу мен и ако НАП са приели тези сигнали за основателни, каква е логиката да проверяват за „разминаване между доходи и притежавано имущество“ и бившата ми съдружничка?
При положение, че дори няма имущество. И при положение, че дейността на Академика е далеч от комерсиалното и е максимално публична поради естеството си.
Наказателната акция вече обхваща не само мен, но и всички свързани с мен.
Случайно ли проверките на регистрирани в София дружества са изпратени в Благоевград – вярвам, защото такава е практиката?
Защото съвсем случайно първият опит за натиск към мен – през прокуратурата, дойде седмица след като публикувах схемата на финансирането за приватизацията на „Булгартабак“.
Сега, седмица след като публикувах как известният като „тъста на Пеевски“ висш магистрат Васил Петров е изтеглил парите си от КТБ дни преди да бутнат банката, съм подхванат от НАП.
Седмица, след като публикувах данни от КТБ как кредит за 300 000 лв., отпуснат на дъщерята на Васил Петров – Зара, жената от която Пеевски има дете, е погасен от майката на Пеевски Ирена Кръстева с пари от спасената с държавни средства Първа инвестиционна банка, съм атакуван брутално от държавната машина.
Аз от проверки не се страхувам, уважаеми. Но скоро ще ви остане само възможността да ми изпратите ХЕИ да се увери дали нямам глисти.
www.miroivanov.com
- Росен Тахов, „Големите парламентарни циркове…“
История на националните ни резили в най-високата държавна институция
.
Илиана Райчева, Радио България
Една книга, в която няма цензура – споделя авторът. – Събирал съм материали от 30 години, писах я три. Книгата е направена по стенографските дневници на Народното събрание. Вътре са включени и спомени на съвременници, историографски студии, юридически изследвания. Всяка дума е документална и проверена. Парламентът, който е най-висшата държавна институция, вместо да бъде „святата ковачница на закони“ е превърнат в едно панаирджийско зрелище. Депутатите се заливат с вода, навремето са вадили пистолети, ругаят се, хващат се за реверите, говорят глупости. Това българският народ, който е избирател на тези хора, го вижда и вижда по какъв начин се управлява тази страна.
Росен Тахов събира най-зрелищните изпълнения, случили в парламента от Освобождението през 1878 г. до наши дни:
Палачът на Васил Левски Иванчо Хаджипенчович, който е сред подписалите смъртната присъда на Апостола на свободата, е избран за депутат в Учредителното събрание, което е призвано да приеме първата българска конституция – „Търновската“ през 1879 г. Неговият подпис стои на две места в българската история – под смъртната присъда на Левски и под Търновската конституция. Исторически нашият парламентаризъм е закърмен по този начин.
За днешните народни избраници Росен Тахов пише: „За народния представител е вредно да живее натясно. Ограничената територия потиска мозъчните му клетки, които са призвани да работят за благото на отечеството. „Дай на птицата небе, за да полети!“, казвали древните. На народния представител са нужни небеса, в които да размахват криле родолюбивите му мисли. По тази причина българският депутат не обитава гарсониерки, а просторни палати.“
Всеки един от 45-те очерка има нещо свое, продължава Росен Тахов:
Може би най-фрапиращото е при гласуването на заема, с който влизаме в Първата световна война. През 1914 г. опозицията категорично отказва да гласува съдбоносните половин милиард лева. Министър-председателят Васил Радославов влиза в пленарна зала и изважда револвер с 6 куршума. В барабана е имало по един за всяка опозиционна парламентарна група. Така под дулото на револвера депутатите гласуват заема. Нека да не забравяме, че и днес има депутати, които ходят с пищов на кръста. Лидерът на „Атака“ Волен Сидеров си го признава. Има един български депутат, който се снима гол в Париж и си пуска снимката по депутатските банки. Вълко Нейчов е бащата на политическия нудизъм. „Какъв срам“ коментира Константин Иречек, когато вижда тази снимка през 1881 г. През 1901 г. Народното събрание се захваща с публичния дом на столицата. Цитаделата на греха влиза в дневния ред на парламента. Чудовищни злоупотреби откриват депутатите при строежа на павилионите. Те могат да се обобщят под шапката на онова, което днес наричаме конфликт на интереси.
Корупцията, срещу която днешните политици обещават безмилостна борба, също има исторически корени.
Корупцията избуява в България веднага след Освобождението – продължава Роден Тахов. – Причината е, че нашата администрация е наследник на турската от игото и руската от временната окупация, които са прочути със своята продажност. Един е спечелил от фабрика за спирт в Княжево, друг от концесията на русчушко-варненските железници. Константин Иречек, например, разказва следния случай. Първият министър-председател на България Тодор Бурмов получава от император Александър II за заслугите си брилянтен пръстен. Той си строи къща и моли руското консулство да замени наградата с парични знаци. Премиерът взема 400 книжни рубли, като задържа пръстена, който отделно изтъргува за 67 английски лири. „Това е съвършено нечувана мръсотия и безчестие!“, възмущава се очевидецът Константин Иречек. От край време е било така, коментира писателят.
„Големите парламентарни циркове“ е хроника на скандалите в българското Народно събрание. На големите циркове, защото ако се включат малките, ще стане многотомна поредица, въздиша Росен Тахов.
.
- За празника на българската просвета и култура в Хамбург
Нашият празник в Деня на българската просвета и култура
С богата и пъстра културна програма, куп емоции и силно приповдигнат български дух бе отбелязан Денят на българската просвета и култура от учениците, учителите и многобройните гости на Българското училище в Хамбург.
Празникът бе уважен от почетния консул на Република България в Хамбург проф. Герд-Винанд Имайер, който прие поздравите на българската общност по случай награждаването му с ордена „Mадарски конник“ първа степен и произнесе кратка реч за важната роля на Българското училище в германския град. Думи за празника на светите братя Кирил и Методий отправи свещеникът от БПЦ отец Кръстин Апостолов.
Тържествената програма бе открита със стихотворението „Аз съм българче”, в изпълнение на първокласничка, което припомни родните корени и изведе причината за празника. Вдъхновени думи разкриха смисъла на 24-ти май и очертаха мисията на Българското училище в Хамбург да бъде езиков и културен мост към родината. А запяването на всеучилищния химн „Върви, народе възродени” спонтанно изправи на крака цялата зала, която изпя песента заедно с учениците от Българското училище в Хамбург. Много вълнуващи бяха участията и на абитуриентите, и на бъдещите първокласници, и на малките ученици, които гордо изнесоха рецитала „Всички букви зная, мога да чета” и пяха песни за българската азбука.
Българското училище в Хамбург представи и своите музикални таланти. А даровитите Клара (на 6 г.) и Марин (на 9 г.) Хомски, които макар и толкова малки, печелят сърцата на публиката и по международни конкурси, изпълниха на пиано и цигулка написаната специално за това тържество музикална пиеса „Пеперуди”.
С аплодисменти на сцената бяха посрещнати и българските оперни певци в Хамбург: Веселина Тенева, Димитър Тенев и Кирил Шарбанов, които изпълниха арии, песни и дуети от български композитори с акомпанимент на пиано от Ива Шарбанова.
Специален гост на празника беше вокално-инструменталното трио “Веселие” от град Търново с художествен ръководител Веска Илиева. Под майсторската свирня и песни на малките гъдуларчета се виеха кръшни хора дълго след края на концерта. А от далечна Япония Българското училище в Хамбург посрещна г-жа Ирен Ямами, която представи красотата на изработеното от нея уникално пано-знаме с картата на България, върху което е избродирала 140 български шевици. Г-жа Ямами е инициатор за създаването на национално движение Работилница „Седянка“, чиято ръководителка г-жа Любка Любенова, също гост на училището, разказа за целта на Движението да възроди традиционните умения на българските жени в изработването и украсата на облеклото и дома. Г-жа Любенова прие поканата да проведе семинар-работилница с учениците от Българското училище в Хамбург.
Както традицията повелява, официалната част на тържеството завърши с танцови хореографии на двете групи за народни танци в Хамбург – „Здравец” и „РитмиККа”, които отправиха покана за хоро към всички присъстващи.
С извито многоокръжно хоро, грейнали лица и богата почерпка с традиционни български ястия завърши празникът на Българското училище в Хамбург, по случай Деня на българската просвета и култура и на славянската писменост. Празник на духа, който даде още мотивация и енергия за продължаване на дейността за съхраняване и популяризиране на българския език и култура в Хамбург.
Източник: bgschule.de
- Босия ще хвърля домати и яйца по парламента, ако транспортният министър не бъде уволненМарио Спасов, Тopnovini.bg.
Снимка: Topnovini.bg Министърът на транспорта, информационните технологии и съобщенията Ивайло Московски участва в организиран престъпна група. За това сигнализира пред София Topnovini.bg дисидентът Николай Колев – Босия.
Той протестира пред сградата на Народното събрание сам, а недоволството му е насочено срещу т.нар. от него престъпна групировка. Чрез нея Изпълнителната агенция „Автомобилна администрация“ продавала годишно около 20 000 шофьорски книжки.
Николай Колев е изчислил печалбата от тази нелегална дейност на 20 милиона лева. В същото време в областните подразделения на агенцията се предлага и такса „спокойствие“, която е свързана с фирмите превозвачи, които си плащат, за да не им се създават проблеми. Пред агенцията се представяли и формални документи за автомобили, които уж са преминали годишен технически преглед. От тази дейност пък се събирали над 25 милиона лева.
„Наблягам на едно друго нещо, което на пръв поглед не се вижда – това са убийствата по пътищата. Точно тези 20 000 шофьорски книжки са причина за най-много и най-тежките катастрофи. Една голяма част от медиите не искат да видят това. Затова правя този видим протест. Искам да обясня на хората, че истинската причина за пътнотранспортните произшествия е организираната престъпна група в Министерството на транспорта, информационните технологии и съобщенията“, обясни Колев.
Според статистиката на Босия, от 2002 до 2012 година са загинали 9 000 граждани, а са ранени и инвалидизарани 134 000 души.
„Аз не искам да събирам тълпи. Просто водя една информационна кампания чрез блога си в интернет. Дал съм срок на депутатите да поискат освобождаването на Московски, а след това да бъде даден на прокурор“, уточни Колев.
Босия настоя и за оставката на министър-председателя Бойко Борисов. В противен случай заплашва в петък сутринта да отиде пред служебния вход на парламента с една щайга развалени домати и яйца.
„Ще ги мятам по депутати, които не само не си вършат работата, но и стават съучастници в избиването на българските граждани“, категоричен е Николай Колев.
.
- Проф. Пламен Павлов за актуалните събития на Балканите
Няма по-поразен народ от отровата и черната магия на комунизма от българския
ДПС има влияние от Република Турция, но все още не е дало ясни доказателства, че няма никаква връзка с чужди служби, които са на изток от нас
Моделът в Македония е архаичен, основан на тотален антибългаризъм, съчетан с чудовищна корупция, казва пред Faktor.bg историкът родолюбец.
Интервю на Мая Георгиева
– Проф. Павлов, Гърмен прикова вниманието на обществото, спонтанен ли е конфликтът, или такива кризи се задействат от определени политически кръгове и интереси?
– Чухме различни хипотези и версии за конфликта в Гърмен. За мен е трудно да се даде еднозначен отговор. От една страна, той има спонтанно възникване, поради неспазването на определени правила от ромите или циганите, както някъде предпочитат да се наричат. Виждаме една група българско население, която от много години, още от времето на комунизма, беше по един или друг начин протежирана от властта, или просто не й се обръщаше внимание от гледна точка на спазване на закона. Това несъмнено води до такива опасни рецидиви. От друга страна, излязоха неоспорими доказателства, че Ахмед Башев, бивш кмет на общината и една „знакова“ фигура на ДПС, има важна роля в генезиса на това, което се случва в момента в Гърмен. Разбира се, това не пречи по този начин да се раздухват и напрежения много по-опасни за държавата. Този конфликт недвусмислено говори, че трябва да бъде решително преодоляна битовата престъпност, законът да бъде валиден за всички в държавата, без да има привилегировани общности или пренебрегване на един или друг сегмент от обществото. Конфликтът в Гърмен показва още системната липса на превантивна работа с такива рискови групи, като тук не говоря за цялото ромско население, а за един негов сегмент – хора, придошли отвън, при една много сложна схема на адаптиране сред останалите жители, както и на една пълна безнаказаност на незаконно строителство там. Най-притеснително е, че това става в навечерието на всички общински избори – масови преселения, миграции на кукли-гласоподаватели. За мен основно място има тук силата на закона и специално когато става дума изборите, защото може да се потърси подобна връзка и в конфликта в Гърмен. Аз смятам, че трябва да има сурови наказания за тези, които се занимават с купуването на гласове и търговия с влияние. Тук имам предвид не само общинските избори, тъй като подобни явления виждаме и по време на други избори. Това за мене е най-страшното като перспектива, защото това деморализира цялото общество. И най-вече деморализира подрастващите, бъдещите граждани на България. А това разбира се е и елемент от националната сигурност и от националните ценности. Ние сме свидетели на една пълна деградация на всякакви ценности и никаква целенасочена работа за обръщане на хода на нещата в нормалната посока.
– Може ли да очакваме подобни кризи да се активират и на други места в страната на базата на ромската престъпност?
– Не само, че можем да очакваме, дори, пази Боже, тези кризи могат закономерно да започнат да се случват. По този начин се създават едни неустойчиви ситуации в цялата страна. Подобни имаше дори в София – убийства от роми, скандали, чухме крясъци „смърт на българите“ и съответно антиромски крясъци. Но те могат да бъдат предотвратени само със силата на закона. Разграничаването на враждуващи лагери при такива битови инциденти – не това е истинската превенция. Истинската превенция е тези, които са нарушили закона, да бъдат заловени и по бързата процедура осъдени. А всички политически сили или фактори, които стоят зад подобни прояви, трябва да бъдат санкционирани по най-суровия начин. Аз мисля, че ако не се преустанови с търговията на гласове и влияние, с цялата тази безскрупулна деморализация, която се върши от почти всички партии, не можем да говорим за никаква демокрация, за истинско гражданско общество в България. Защото, всъщност, това е една подмяна на нещата в името на олигархичните интереси на една група от хора, за които, смея да кажа, че са с криминогенно мислене, тъй като във всичко, което се случва, има елементи на криминално престъпление.
– Чуха се упреци, че хора от ДПС стоят зад конфликта в Гърмен, как оценявате гробното мълчание на лидерите на тази партия?
– Най-малкото това говори за гузна съвест, или пък за пълно незачитане на правилата в държавата от страна на ДПС. Що се отнася до Ахмед Башев, смятам, че той трябваше по някакъв начин да реагира. Включително и самите жители на Гърмен го призовават – както християни, така и мюсюлмани. Защото той е един от хората, забъркали тази каша там, или поне е един от тези, които прокарват опасната технология, която може да взриви държавата в някакъв момент, когато е изгодно.
Крайно време е и господин Местан, който има афинитет към витиеватия изказ, чувства се като един своеобразен български Цицерон или Демостен, също да вземе отношение. Защото мълчанието на ДПС и на неговото ръководство показва, че моделът е създадено от него. Очевидно обаче те още не са измислили начин, по който да се защитят в този момент. А може би смятат, че това ще отмине след три дни и този модел ще продължи да съществува. Това се е случвало не веднъж – пресен е случаят в Катуница, но и не само този, много повече са.
– Има ли някакъв по-сложен сценарий по отношение на ромите, тяхното овладяване като електорат и използването им като оръжие при подобни патови ситуации?
– Тенденцията ДПС да обсебва ромите и не само тях, а и други маргинални групи в българското общество, без значение на верска и етническа принадлежност, личи най-добре в резултатите от изборите в Северозападна България. Не е нормално, от гледна точка на елементарната логика, в община Бяла Слатина, например, ДПС да има по-висок резултат от този на ГЕРБ или БСП. Или пък в община Угърчин движението да има много силно присъствие. Този поход на овладяване на нови територии прилича на някаква експанзия от средновековен тип, прилича на нашествие, което е нелепо да се случва в 21 век. Но и да призоваваме към здрав разум ДПС, това не дава никакъв резултат. Напротив, виждаме едно самодоволно поведение, едно менторско отношение към всички останали, едни безскрупулни обвинения към хора, че са националисти и ксенофоби, включително и към мен, след като аз никога не съм бил. Преподавал съм и на българи мохамедани, и на български турци, имам маса приятели от това население. Бил съм учител в средно училище, където имаше много деца от ромското население. Става дума за един стремеж към хомогенно българско общество. Разбира се, на първо място е равенството пред закона и изграждането на ценностите -съвременни, модерни, хуманни и да важат за всички.
– Местан винаги се е афиширал като политик с европейска ориентация, но след провала в управлението с БСП се опитва да легитимира движението в политиката, като размахва националистическата карта. Ислямизират ли се Местан и ДПС по примера на Ердоган и на режима в Турция.
– Засега явни симптоми за прокарването на една по-твърда ислямска линия поне аз не забелязвам. Но има тревожни примери за политическа демагогия – например, това брутално, не почиващо на никакъв здрав разум поведение на групата на ДПС, включително и на хора, които не са от турския етнос, по повод на арменския геноцид, или пък на отношението им към декларацията на ПФ по повод годишнината от Баташкото клане. Не мисля, че днес някой български мюсюлманин или турчин, дори будист има отношение и вина към зверствата, станали преди толкова много години. Но тук става дума за общочовешки и хуманни ценности, става дума за една човешка нормалност. С това поведение вероятно ДПС показва някаква сила, но то несъмнено е и реверанс към политиката на Турция. Аз винаги съм питал – защо тези кръгове в ДПС, които претендират да са с проевропейска ориентация, да са интелектуалци, да се оратори и философии, не вземат примери от модерната турска интелигенция, която също осъжда арменския геноцид, която е против политиката на неосманизъм. Трябва да сме слепи, за да не виждаме тази политика до какви рецидиви води – не вещае нищо добро и за съседна Турция. Аз се надявам, че там ще се намерят сили, които да спрат тези процеси. Но освен че има влияние от Република Турция, все още ДПС не е дало ясни доказателства, че няма никаква връзка с чужди служби, включително такива, които са на изток от нас. Защото според мен ДПС беше заченато именно от тези служби и за това има изключително много сведения, а надявам се някой ден да видим и конкретни документи.
– Паралелно със случващото се в Гърмен привидно заглъхва конфликтът в Македония. Вие познавате тази проблематика и следите случващото се там – какво е измерението на кризата в западната ни съседка и каква развръзка очаквате?
– Кризата в Македония е доста закъсняла, но все пак тя е ясен знак, че там започва да се ражда гражданско общество, въпреки тоталитарния режим, маскиран като ВМРО-ДПМНЕ. Там действа тоталитарната система. Просто Македония е един оазис или по-скоро резерват на бивша Югославия. Това го няма в Сърбия, а камо ли в Словения, Хърватия или в Босна и Херцеговина. Този архаичен, основан на тотален антибългаризъм модел, който е съчетан с чудовищна корупция, по-голяма от тази в България – махленска, гарнирана с байганьовски политически практики, на пълна зависимост на службите и съдебната власт, с една шуро-баджанащина и деспотизъм, едва ли ги има на друго място по света. По-демократично мислещите хора по-рано не можеха да реагират на това. Що се отнася до провокацията в Куманово – категорично смятам, че беше организирана от самите служби на режима, тъй като тя целеше да отклони вниманието от мегаскандала, свързан с политиката на кабинета на Груевски. За сега тя не успя, а на големия митинг, който беше преди дни в Македония, се веяха сръбски и албански знамена, включително и български знамена, което е нещо невиждано досега. Повечето български медии или не забелязаха, или омаловажиха този факт. Но той сам по себе си е изключително важен, защото ако албанските, турски и сръбски знамена никога не са били забравяни в Македония, то българското знаме и до днес на практика подлежи на преследване. Благодарение на нашите сънародници от българския клуб в Скопие и най-вече – на неговия председател Лазар Младенов, видяхме 4 знамена. И по-впечатляващото е, че това не предизвика никаква негативна реакция сред останалите хора на митинга. Това показва, че македонското общество съзрява, дай Боже, и за историческата истина, и за реалните неща в етнокултурното развитието на Македония.
– Защо България все още няма национална доктрина за Македония, предвид общата ни историческа съдба и стремеж към постигане на едно общо бъдеще, в рамките на Европейския съюз?
– Всъщност такава национална доктрина беше разработена още преди 15 години от български учени под егидата на проф. Григор Велев. Тази доктрина вече има няколко актуализации, тя е предлагана нееднократно за обсъждане в НС като работен проект. Чак сега госпожа Цецка Цачева даде някакъв по-ясен знак нещо да се случи, но все още нямаме такава приета национална доктрина, за разлика от нашите съседи. Що се отнася до Македония, там нашата политика успя да пожъне изключително големи минуси, повечето от тях наследство най-вече от комунистическия режим, който въобще се беше отказал от Македония. „Вождът и учител“ Георги Димитров беше в основата на създаването на македонската нация и на насилственото „помакедончване“ на българите в този край. Тази политика и нейните рецидиви се виждат и днес, макар че БКП още 1968 година се отказва от тази откровено предателска политика. Освен това, на практика ние нямаме дипломация, която да работи добре с Македония. Мога да дам пример с Румъния, която спокойно и методично работи в Молдова и на практика там обърна нещата. И независимо, че там езикът е молдавски, всички казват вече, че в училищата се учи румънски език, румънска история, румънска литература и пр. Но аз не виждам и днес българските политици да осъзнават какво означава Македония. Напротив, има изказвания, които дават повод и възможност на такива сили като Русия да правят определени внушения, които са антибългарски – например как ще делим Македония, което е недопустимо. И от друга страна мога да приветствам нашето външно министерство, че този път осъди Русия за този политически театър, който Кремъл се опитва да разиграва. Това показва още веднъж, че трябва да се освободим от такива зависимости и да следваме нашите национални интереси и то в дългосрочен план, а не инцидентно.
– Защо Русия се опитва да ни представи като агресор, който иска да плячкоса Македония, какво печели, дестабилизирайки Балканите чрез хибридната война?
– Хибридната война на Русия е факт и аз искам да изкажа благодарност на колегата Иво Инджев, който написа поредната книга за тази хибридна война. Тя не е от вчера, описана е още от Симеон Радев, да не кажа още от времето на Георги Стойков Раковски. Аз не съм русофоб, напротив, даже бих казал, че съм русофил, тъй като не приемам един народ, като руския, да бъде управляван по този начин. Но това си е негов избор, той трябва сам да решава съдбата, както и българският народ трябва сам да решава съдбата си. Но за тази неоимпериалистическа политика, която води режимът на Путин може би трябва се обърнем към един съвременен наблюдател и политолог, какъвто е Горан Стойковски. Той в едно кратко интервю за българска медия казва, че целта на Русия е да дестабилизира Балканите, а главната й цел – е България. Македония е просто вратата към България. Ние в момента сме в позицията на враг номер едно на Русия. Ако за Украйна се оспорва нейната автентичност като държава и култура, които аз не поставям под съмнение, то от външното пространство враг номер едно за Москва е България. И тук мисля, че всички български политици трябва ясно да се противопоставят на подобна груба намеса. Вместо това, ние имаме партия, която в момента открито е рупор на руската пропаганда – това е „Атака“. Имаме една телевизия – „Алфа“, която буквално бълва руски новини, които дори московската пропаганда не излъчва. И аз съм изумен, че това нещо остава незабелязано и по никакъв начин не се санкционира, защото в тези новини има и откровени лъжи и манипулативни внушения. Дори в националните ни медии, които се издържат от нас, данъкоплатците, има хора като Петър Волгин, които са рупор на тази путиновата пропаганда и то по най-бруталния и манипулативен начин, без право на друго мнение, с откровено антиукраинско говорене. Дори се чудя как Украйна все още не е реагирала на това поведение на една национална медия, която води подобна пропаганда срещу една приятелска държава, в която има огромно българско малцинство, отричайки правото на нейното съществуване. Още повече, че украинската държава си е позволила да назначи българин за посланик в България. Нашето общество е много болно от редица болести, наследство от комунизма, но и от прехода. Няма да се уморя да повтарям, че няма по-поразен народ от българския от отровата на комунизма, от черната магия на комунизма. Но аз се надявам, че голямата част от нашия народ е достатъчно мъдра, за да подкрепя европейския избор на България, европейските ценности, които са идеите на просвещението, на Ренесанса, на Френската революция, които доведоха човечеството до днешните му достижения, а не онези ретроградни, човеконенавистни идеи, които лицемерно отричат европейските ценности. Нашият избор е направен отдавна, още във времето на възрожденските ни водачи и сега в 21 век някой наши лековерни сънародници да ни манипулират с подобна риторика – е просто обидно.
– Изправени сме пред много и разнопосочни предизвикателства, кои са най-големите пред България?
– Ние трудно можем да предвидим всички възможни замисли на велики и невелики сили в нашия дом. Но като историческа мисия и съвременна ситуация – страната ни е член на ЕС и НАТО, би трябвало България да бъде център на стабилност и да прокарва тази стабилност в съседните държави. И това не само от гледна точка на нашите интереси, а от гледна точка на това, Балканите да се превърнат в един спокоен район, с една модернизация и едно движение напред. Разбира се пред нас, като държава, най-голямото предизвикателство е демографската криза. Тя има елементи и на катастрофа, това се говори от доста време, когато една група съмишленици започнахме да бием тревога. Днес за това говорят всички, но реални мерки не се вземат, а те са свързани с грижа за нашите общности в чужбина, създаване на условия за връщането им в България, в провеждането на една принципно нова мащабна политика към българите в Македония, Молдова, Румъния, Украйна и всички други страни, в които живеят наши сънародници. Много години бях председател на Държавната агенция на българите в чужбина. От тази позиция имам познанства както с българите в Македония, така и с българските общностите извън пределите на България, за която обаче липса стратегия. Люшкаме се в някакви примитивни милозливи състояние – че те са избягали оттук и са нещо като родоотстъпници, или пък че живеят много добре, което не е вярно, защото реалността е съвсем друга. Но можем да вземем пример от съседна Румъния, която избра днешния си президент, който е етнически германец, въпреки, че румънската нация е много вярваща и то православна. Главната причина беше отказът на властта и трудностите, които създаваше на румънците в чужбина да гласуват. У нас реакцията беше точно обратното – да не допускаме българите в чужбина да гласуват, да им създадем всякакви трудности, да не въведем електронно гласуване. И от това се възползва ДПС, тъй като на него се правят реверанси, давайки възможност на българските турци зад граница да гласуват. А ние имаме големи български общности по света, имаме депутати и дори президент в една българска общност – гагаузи, но отношението към тях е никакво, липсва целенасочена политика към тези наши сънародници. Затова ще настоявам политиката към българите зад граница да бъде важен сегмент от българската външна политика, а не декорация или просто допълнителна опция. Тя трябва да се превърне в неизменна част от българската външна политика и на политиката на съграждане на българската нация.
.
- Българите в Лондон почитат героично загиналия Пламен с мемориал
Три години след трагичната гибел на българина Пламен Петков във Великобритания пред българското посолство в Лондон беше поставена мемориална пейка в негова памет. Пламен загина, спасявайки давещо се дете и беше обявен за герой от кралица Елизабет Втора.
Преди малко повече от година инициативни българи правят кампания за паметна плоча на Пламен, като събират над 1500 британски лири. След това става ясно, че българските политици няма да съдействат за поставянето на плочата на сградата на посолството и обмислят друг вариант – мемориална пейка и саксии с цветя.
Кралица Елизабет Втора посмъртно дари Пламен Петков с орден за храброст. Той се присъжда в много редки случаи на хора с изключителни прояви. За пръв път орденът е връчен през 1974 г. и е даван едва в 1000 случая. /БЛИЦ/
.
- Хиляди участваха в световни протести против “Монсанто“ и ГМО
Хиляди хора от цял свят излязоха по улиците на градовете в събота, за да протестират срещу американския биотехнологичен гигант Monsanto и неговите генномодифицирани растения и пестициди, съобщава АФП. Най-малко 400 града в повече от 40 страни в Северна и Южна Америка, Европа и Африка взеха участие в третия годишен марш срещу Monsanto, започнат от движението „Окупирай“.
Около три хиляди протестиращи, организирани от природозащитни организации като Greenpeace и граждански организации, се събраха в Париж, за да изразят гнева си срещу широко рекламирания от Monsanto хербицид Roundup.
Основната съставка на оспорваният продукт наскоро бе класифицирана като „вероятно карциногенна за човешки същества“ от Световната здравна организация.
Източник: Velikabulgaria.eu
- Проф. Константинов: Позор е европейска държава да не може да си напечата бюлетините
Неравенството пред закона прави революциите, не гладът, твърди професорът
„Предложението за бюлетините да се печатат в Румъния е смешно. То показва колко болезнено се борим с проблемите, които сами си създаваме. Това е опит за саниране на аферата „Костинброд“. Това коментира проф. Михаил Константинов в предаването „Тази сутрин“ на bTV, след като предните дни стана ясно, че БНБ няма техническата възможност да подготви бюлетините за местните избори през есента.
Според математика е „тотална дивотия“ да се правят бюлетини, защитени като ценни книжа и банкноти. „Може ли някой да ми каже каква е разликата между тях и една обикновена хартийка? Ако ви дам една бюлетина, кажете ми какво ще правите с нея? Ако с една не можете да направите нищо, и с 300 000 няма да направите нищо“, посочи професорът.
„Никъде няма такива бюлетини като у нас, които да се печатат като защитени книги. Бюлетините са 30 милиона, като са 4000 вида, което означава, че машините трябва да се пренастроят 4000 пъти“, обясни Константинов.
Според него е очевидно, че няма как да бъде спазено изискването на Изборния кодекс печатницата на БНБ да изработи бюлетините. „Имаме навика да създаваме някакви нормативни текстове и после да казваме, че те не могат да се изпълнят, каза проф. Константинов и допълни, че е крайно време да започне да се мисли за последствията от действията. „Това е срам и позор – една европейската държава да не може да си напечата бюлетините. Българинът се бори с глупостта си. Тя унищожава човечеството, коментира Константинов. Според него решението е просто – трябва да се пипне Изборният кодекс, но никой не иска. Защото всеки се бори за чисто партийния интерес.
„Това, което се случи в Гърмен, е крайно гнусно. Всички правителства от 25 г. правят една и съща грешка – неравенството пред закона. То предизвиква революцията, а не глада. Нараства гневът на хората и той трябва да бъде потушен чрез закона. Незаконните къщи трябва да се бутат, след това се настанява временно, не бива да се правят изключения. Циганите играят по правилата, които ние създаваме. Правилата ни, обаче, са лоши“, посочи проф. Константинов. /„Сега“/
.
- Накъде върви висшето образование в България?
Д-р Марио Симеонов е написал писмо до Ректора и до Общото събрание на университета „Проф. Асен Златаров“ в Бургас, което препубликуваме от сайта на Обществените съвети на българите в чужбина.
„През последните години РБ е подписала редица Европейски документи в областта на науката и образованието. Сред тях е и Европейската Харта на изследователите и Кодекса за поведение при подбор на изследователи (EURAXESS), подписана от Съвета на Ректорите в РБ през 2008 г. Кадровата политиката в българските университети е обект и на специално внимание в Стратегията на МОН (цел 2, #5 и 6; цел 7, #1 и #2), както и в проекта за промяна на ЗРАСПБ. За съжаление проектът само констатира пагубните последствия от прилагането на приетия през 2010 г. ЗРАСПБ, без да предлага ефективни решения. Продължава масовото придобиване на научна степен и заемане на академична длъжност в българските ВУ при съмнения за субективност, в защита на лични и корпоративни интереси (принципът „аз на тебе, ти на мене”), и в противоречие с обществения интерес.“ – казва д-р Симеонов в своето писмо.
Както и, че: „РБ е страна на ЕС с чувствително изоставяне във всички аспекти на образованието. Това са изводи на много международни институции, които провеждат изследвания в тази област. Нека припомним само последния доклад (ноември 2014) на Световната банка и резултатите PISA (OECD) от 2012 г. за функционална неграмотност (изследвани 510 000 ученици от 65 страни, представящи 28 милиона 15 годишни ученици). Резултатите ни са отчайващи: у нас почти 50% от тези ученици са с функционална неграмотност. Несравнимо по-добре представящи се държави като например Финландия и Полша са в процес на радикални реформи в образованието. Този най-важен проблем на българското образование (неефективност в последните две степени на средното образование) директно определя и състоянието на образователния процес в поне 2/3 от университетите (с изключение на първите 10-12 университета).“
И още един цитат от писмото: „За съжаление „Планът за действие” в Стратегията за развитие на висшето образование в РБ на МОН за периода 2014-2020 не разглежда директно такива механизми (например закриване на ВУ), което отново буди съмнение за крайната реализация на поставената цел. Има вероятност този документ да остане само на хартия, без да реализира радикална реформа във висшето образование, но да имитира пред ЕС „готовност за промени”, на базата на които да бъдат усвоени около половин милиард евро за периода до 2020. Разбира се предстои да видим крайните резултати, но ако те са негативни и при това при усвоени европейски средства, това ще е още един лош знак за Европейските ни партньори и още по-лош за бъдещето на България“
Следва целият текст.
Писмо на д-р Марио Симеонов
до Ректора и до Общото събрание на Университет „Проф. А. Златаров”- Бургас
.
Уважаеми г-н Ректор,
Уважаеми г-да, членове на Общото събрание на Университет „ Проф. А. Златаров”- Бургас,
Обръщам се към Вас чрез е-поща на личните Ви адреси, поради невъзможност да се ползва е-форума на Университета. Последният не работи от няколко години. Обяснението, че проблем е назначаването на модератор за форума, звучи странно при положение, че Университетът работи от няколко години като бенефициент по проекти на Европейската програма „Развитие на човешките ресурси”. Това са например проектите: „Усъвършенстване системата за управление в Университета” и „Академичното кариерно развитие – ключ към утвърждаване на университет от нов тип”.
Г-да, искам да изразя открито и отговорно личното си мнението относно годишния отчет за 2014 година на ръководството на Университета, който ни се предлага за приемане на 23.04.2015. Крайното ми заключение относно отчета е НЕГАТИВНО. Нещо повече, отчетът във вида, в който е представен, буди преди всичко неприятното впечатление за неуважение към желаещия да го прочете:
Съдържанието му е почти буквално повторение на предишните годишни отчети, разбира се с промяна на конкретните цифри, характеризиращи някои параметри. Особено неприятен е фактът, че това се отнася и за текстовете със заключителен характер, които трябва да са плод на конкретен анализ на процеси и явления, протичащи в Университета, но които са и резултат на динамиката на сложния обществен живот и отражението му върху образователните процеси в страната. Обидно е да се чете и глава „Заключение”, дословно повторение на предишните такива. Не искам да влизам в спор за избрания девиз на Университета, но той звучи много по-автентично като такъв на задруга, бизнес предприятие или корпоративно сдружение, отколкото на висша държавна образователна институция. В Болонската декларация на ЕС от 2001 г. има следното кратко и ясно предупреждение: „Висшето образование не е стока, студентът не е клиент и университетът не е мол”. Мисията на ВУ е формиране на личности с богата обща култура и базови знания в дадена област на знанието, способности за аналитично мислене, дисциплина на ума и възможност за достойна реализация в обществения живот, при разумен баланс на личния и обществен интерес.
ii) В отчета липсва какъвто и да е съдържателен анализ на резултатите от Националния рейтинг на университетите за 2014 г. и мястото на Университета в него. Една от основните цели на тази Рейтингова система е да се стимулира критичния самоанализ и промени в управлението на ВУ в България. Въпреки съществените недостатъци на тази система (например, не е продукт на напълно независима от МОН институция, класации, основани на анкетен принцип, неправилна статистическа обработка на данни, нисък относителен дял в общата оценка на научно-изследователския процес, класиране само по професионални направления, вместо по университети и др.), тя предоставя много полезна сравнителна картина на процеса. Така например, Рейтинговата система показва, че 12-13 университета са с характеристики (макар и скромни) на изследователски университети, а други 15 въобще не присъстват в международните научни бази данни. Не съм съгласен с оценката, дадена на стр.4 от отчета: „Индиректни индикатори за доброто функциониране на Системата (б.а. – организация и управление на образователния процес в Университета) са местата, които заема Университета в националната Рейтингова система”. Това заключение, буквално повторение на Отчета от 2013, не отговаря на истината. Параметри като качество на обучението, качество на научните изследвания, качество на академичния състав и др., оценени през индикатори като престиж сред студенти и работодатели, безработни след завършване на ВО, приложение на придобитото образование, среден успех за завършено средно образование и др., са едни от най-ниските за страната, особено за направления „Туризъм”, „Здравни грижи”, „Педагогика”, „Филология”, „Администрация и управление” и други, в които фактически е същественият брой от студентите на Университета. В тази връзка намирам за некоректно да се използва високо признатата и успешната изследователска работа на колектива на „Лаборатория по математична химия” като прикритие за проблемите на ФПН, НИС и Университета като цяло.
iii) Докладът не дава и идея относно реализиране на конкретни насрещни вътрешно-университетски мерки по Стратегията за развитие на висшето образование в РБ на МОН за периода 2014-2020, описани в частта „План за действие”. Например: това са цел 2: Съществено повишаване на качеството на ВО, включваща 16 конкретни дейности за контрол; цел 5: Модернизиране на системата за управление на ВУ и ясно определяне на видовете ВУ и образователно-квалификационни степени. Тук, конкретна дейност #3 е регламентиране на ВУ като многопрофилен университет или специализирано висше училище. Каква идея има ръководството на университета по този въпрос?
Посоченият по-горе само повърхностен анализ на данните от рейтинговата система (вероятно съвпадащи с моите наблюдения са и заключенията на други от Вас) са в полза на трансформиране на Университета във висше специализирано училище за Приложни науки (главно химия). Това отговаря и на много скромната, но все пак традиция на някогашния ВХТИ, както и на необходимостта от такъв регионален център за образование и наука – единствен в Югоизточна България, район със съществен дял в националния продукт (индустрия и селско стопанство). За целта обаче е необходима цялостна нова структура на ВУ, с отпадане на неефективни професионални направления (което е и цел 6 (задачи 2 и 3) в Националната стратегия; драстична промяна на специалностите и учебни програми, по които се обучава (цел 2, задача 7); отваряне на ВУ с или без конкурси към външни преподаватели и учени, вкл. млади български учени, работещи в Западна Европа и САЩ (цел 4, задача 17), които ще променят атмосферата на затворена йерархична, добре контролирана и подчинена повече на лични (финансови и/или 15 минути слава) и корпоративни интереси пирамидална структура, злоупотребяваща с принципите на университетска автономия и самоуправление. Конкретно за това ВУ структуриране на Факултет „Наука и технологии” с Департаменти „Химично инженерство”, „Биотехнологии”, „Приложна физика и математика” и „Общо инженерство” и на Факултет „Химия и екология” с Департаменти „Обща и специална екология”, „Компютърна химия” и „Химия на материалите и химичен анализ”, биха могли да съхранят най-добрите от Академичния състав. Следните специалности, съобразени с традициите и възможностите на ВУ, биха били успешни, включително развити и в магистърски програми: Обща и специална екология, Биотехнологии, Химия на вредни вещества и отпадъци, Селскостопанска химия, Нефтохимия (масла и горива), Химия на материалите, Полимерна химия и супермолекули, Химия на хартиената индустрия, Текстилна химия и химия на водата, Промишлен и ензимен катализ, Химично инженерство и проектиране, Химична информация, Компютърна/изчислителна химия, Химични продажби и маркетинг и други. Вероятно, други колеги биха могли да формулират този проблем по-пълно и по-рационално. В перспектива ВУ може да развие научна и приложна дейност (както и учебна програма) и в областта на биоминерализацията: химия, физикохимия и биология на неорганични и органични физиологично-активни вещества в лугата и черната кал в Бургаските езера. Това е едно от четирите места на планетата с подобен материал. Дългогодишни задълбочени теоретични и приложни изследвания в тази област се провеждат в Израел. Темата е изключително актуална в световен план- включително и стратегическа по отношение на космическите изследвания. Тази тема съм я предлагал за обсъждане с колектива на ЦНИЛ и на зам. ректора на университета преди 3 години. В момента ВУ няма капацитет за такива изследвания. По принцип обаче те са осъществими (както и подобни в други университети), ако бъдат привлечени млади български учени от чужбина при адекватно на международните стандарти възнаграждение. Последното може да се постигне от спестени средства: примерно 30 милиона лева годишно, при директно закриване (чрез съдебни процедури, а не от Народното събрание) на поне 10 ВУ в страната, които очевидно нямат никакви образователни или научни постижения. За съжаление „Планът за действие” в Стратегията за развитие на висшето образование в РБ на МОН за периода 2014-2020 не разглежда директно такива механизми.
iv) През последните години РБ е подписала редица Европейски документи в областта на науката и образованието. Сред тях е и Европейската Харта на изследователите и Кодекса за поведение при подбор на изследователи (EURAXESS), подписана от Съвета на Ректорите в РБ през 2008 г. Кадровата политиката в българските университети е обект и на специално внимание в Стратегията на МОН (цел 2, #5 и 6; цел 7, #1 и #2), както и в проекта за промяна на ЗРАСПБ. За съжаление проектът само констатира пагубните последствия от прилагането на приетия през 2010 г. ЗРАСПБ, без да предлага ефективни решения. Продължава масовото придобиване на научна степен и заемане на академична длъжност в българските ВУ при съмнения за субективност, в защита на лични и корпоративни интереси (принципът „аз на тебе, ти на мене”) и в противоречие с обществения интерес. За съжаление Университетът не е изключение и в това отношение. Не съм запознат с реализацията на проекта „Академичното кариерно развитие -к люч към утвърждаване на университет от нов тип” (по Европейската програма „Развитие на човешките ресурси”), но зная, че в университетите от „стар тип”, известни от 12 век: а) академичното кариерно развитие не позволява учител от средно училище без квалификационен ценз да попадне в университет, след 15 години в една катедра да е титулуван доктор на науките и професор, и да се пенсионира в същата катедра; б) да няма истинска мобилност (срочни трудови договори) за академичния състав, с изключение на ръководители, директно носещи отговорност за образователните и научни постижения пред независими комисии; в) отворени (включително международни, което е всеобща практика) конкурси за академични длъжности; г) след придобиване на научна степен в даден университет, задължително е напускането му и чрез открит конкурс постъпване на работа в друг. Тези и други характеристики на университетите от „стар тип” са били практика на Софийския университет до около 1947 г. В Таблица СДК-1 четем, че общо за Университета дългосрочните специализации са 32 дни. Тази цифра също буди недоумение.
v) Състоянието на образованието в РБ – базово, средно и висше е изключително чувствителна тема за обществото и това не е случайно. Преди всичко образованието в съвременния свят, в глобален и национален аспект, е ключът към това какъв ще е светът през следващите 20-30 г.: стабилен-материално и духовно и развиващ се на базата на научно-технически иновации, или нестабилен-материално и духовно, беден и неспособен за научно-технически прогрес. РБ е страна на ЕС с чувствително изоставяне във всички аспекти на образованието. Това са изводи на много международни институции, които провеждат изследвания в тази област. Нека припомним само последния доклад (ноември 2014) на Световната банка и резултатите PISA (OECD) от 2012 г. за функционална неграмотност (изследвани 510 000 ученици от 65 страни, представящи 28 милиона 15 годишни ученици). Резултатите ни са отчайващи: у нас почти 50% от тези ученици са с функционална неграмотност. Несравнимо по-добре представящи се държави като например Финландия и Полша са в процес на радикални реформи в образованието. Този най-важен проблем на българското образование (неефективност в последните две степени на средното образование) директно определя и състоянието на образователния процес в поне 2/3 от университетите (с изключение на първите 10-12 университета). В тази голяма група е и този университет (виж например оценките от ДЗИ на студентите). Реалният контакт със студентите в процеса на обучение показва една висока степен на отсъствие на когнитивни нагласи у много от тях: не е развита способността да се разбира и открива смисъл от извършване на определена дейност (четене, наблюдение, слушане), групиране на отделни елементи в общи категории, възможност за разсъждение, решаване на проблем, памет, общуване чрез реч. Всъщност може да се говори и за процеси на индокринация – студентът не задава въпроси и не е способен на критичен анализ, и за съжаление тези характеристики са трайни и при завършващите обучението си студенти. Следователно налице е една обща демотивация в учебния процес (както на студента, така и на преподавателя). Едва ли това трябва да е крайният продукт на обучението, завършващо с диплома за висше образование. Констатацията в отчета е обаче различна: на стр.28 четем текст, който буквално е и в отчета от 2013 г: „Актуализира се и се допълва Системата за оценяване и поддържане на качеството на обучението, която през последните години се утвърди като прогресивна и навременна. Системата позволява да се управляват основните елементи на образователния процес – качество на обучението, качество на научните изследвания, качества на научния състав.” И отново : „Индиректни индикатори за доброто функциониране на Системата са местата, които заема Университета в националната Рейтингова система”.
За съжаление „Планът за действие” в Стратегията за развитие на висшето образование в РБ на МОН за периода 2014-2020 не разглежда директно такива механизми (например закриване на ВУ), което отново буди съмнение за крайната реализация на поставената цел. Има вероятност този документ да остане само на хартия, без да реализира радикална реформа във висшето образование, но да имитира пред ЕС „готовност за промени”, на базата на които да бъдат усвоени около половин милиард евро за периода до 2020. Разбира се предстои да видим крайните резултати, но ако те са негативни и при това при усвоени европейски средства, това ще е още един лош знак за Европейските ни партньори и още по-лош за бъдещето на България. РБ е малка страна с ограничен капацитет, намираща се между три цивилизации, но без да принадлежи на нито една от тях изцяло. Тези цивилизации са със сериозен потенциал и в динамични, но и сложни отношения. Само максималното ни усилие, воля и откритост при решаването на този стратегически проблем може да ни гарантира сигурност, запазване на историческата ни памет и култура.
Г-да, най-елементарното определение за цивилизационно развитие е разбирането и способността на индивидите в дадена човешка общност да самоограничават личния си интерес за сметка на обществения, който индиректно носи обратно облаги на всеки член на обществото. Това е най-важния принцип, довел до създаването и развитието на Западноевропейската цивилизация. Мимикрията, в която ние живеем, парадирайки за защита на тези общи интереси, а на практика вероломно потъпквайки ги, ни обрича на обществен и личен неуспех.
Конкретните си наблюдения и заключения от участието ми като преподавател в университета през последните четири години (по-специално във ФПН) ще изложа в допълнителен доклад, адресиран до Ректора, Ръководството и Академичния съвет на Университета.
Текстът (както и този до АС) изразяват лично мнение, което съм готов да защитя с конкретни данни: резултати от писмените изпитни работи на студентите за периода 2011-2015 по дисциплините: Физични методи (2-ри курс), Аналитична химия (2-ри курс), Инструментални методи за анализ, I и II част (3-ти курс), Органичен анализ (4-ти курс), резултати от семинарни занятия на редовни и задочни студенти (степен бакалавър и магистър), както и при интерес от предстоящите юнска изпитна сесия.
Считам, че с изложеното по-горе лично мнение изпълнявам своя професионален, обществен и морален дълг. Искам да се извиня на студентите в Университета, че не можах да им дам повече от моя личен професионален опит поради редица причини, загатнати в текста по-горе.
Марио Симеонов, PhD,
преподавател в ФПН
- Омбудсманът: ГРАО да не създава пречки за вписване в българския регистър на деца, родени в чужбина
Константин Пенчев настоява ГРАО да не създава пречки за вписване в българския регистър на населението на бащиното име на деца, родени в чужбина – информира сайтът на националния омбудсман.
Омбудсманът изпрати препоръка за извършване на проверка до министъра на регионалното развитие и благоустройството, заради сигнали за затруднения при записване в българския регистър на населението с три имена (собствено, бащино и фамилно) на родените извън страната деца – български граждани.
Основният проблем, с който се сблъскват хората, е въведената практика от страна на Главната дирекция „Гражданска регистрация и административно обслужване” (ГД „ГРАО”) към Министерството на регионалното развитие и благоустройството да отказва издаване на единен граждански номер на родените извън страната деца, ако общинската служба по гражданско състояние оформи името на детето по българската именна система, добавяйки липсващото в чуждестранния акт за раждане бащино име, доколкото в съответната държава такова име не съществува и не е отбелязано в акта за раждане. „В един от случаите се стига до абсурдната ситуация в едно семейство дете, родено през 2009 г. във Франция, записано само с две имена във френския акт за раждане, да е вписано с три имена в българския регистър, а брат му, роден през 2015 г. от същите родители, да получи отказ или да бъде вписан без бащино име в регистъра. По данни на един от жалбоподателите в подобна ситуация са около 9 000 български деца и техните родители”, пише Константин Пенчев в препоръката.
В сигналите си гражданите твърдят, че ГД „ГРАО” се позовава на чл. 72, ал. 3 от Закона за гражданската регистрация (ЗГР), който е изменен през 2011 г. (ДВ, бр. 39/2011 г.). Според омбудсмана обаче измененията не са променили смисъла на разпоредбата, поради което е учудваща промяната на административната практика, още повече че съгласно чл. 9, ал. 2 от ЗГР при съставяне на акт за раждане на български гражданин, роден извън територията на Република България, бащиното и фамилното му име могат да се впишат с наставки -ов или -ев, и окончание съобразно пола, ако това е писмено заявено от родителите до три години от раждането на лицето. В чл. 13 от ЗГР изрично се посочва, че бащиното име на всяко лице се образува от собственото име на бащата и се вписва с наставка -ов или -ев и окончание съобразно пола на детето, освен когато собственото име на бащата не позволява поставянето на тези окончания или те противоречат на семейните, етническите или религиозните традиции на родителите.
Заради новата административна практика гражданите са принудени да търсят промяна на името на детето по съдебен ред, за да добавят бащиното име. „Намирам създаването на подобни затруднения от административно естество на българските граждани, живеещи извън страната, за недопустимо. Вместо държавата, в лицето на администрацията, да улеснява гражданите си и да стимулира запазването на традиционната българска именна система сред живеещите в чужбина, тя създава неоснователно пречки пред тях, като оставя усещането, че те не са желани в родината си”, категоричен е омбудсманът. /Оmbudsman.bg/
.
.
- Нужен е качествен скок в държавната политика към училищата в чужбина
Интервю на Камелия Трибулен-Конакчиева, основател на българското училище „Кирил и Методий“ в Париж, за програма „Хоризонт“ на БНР, излъчено вчера, на 24 май.
.
Българското училище „Кирил и Методий“ Париж. Снимка: Фейсбук Българското училище в Париж „Кирил и Методий“ е създадено преди 9 години. Тогава в него учат 24 деца. Много бързо техният брой нараства и стига до 170 ученици. Според основателя на училището във френската столица Камелия Трибулен-Конакчиева трябва държавна политика по отношение на българските деца зад граница:
„В момента в 200-300 училища по света са обхванати вероятно 15-20 хиляди деца, а те са сигурно 200-300 хиляди или повече. Никой не знае. Нека да се похвалим с всичко, което правим учители и родители в чужбина, но не бива да забравяме, че все по-малко се говори български език. За да се продължи да се говори, трябва да се направи някакъв качествен скок в държавната ни политика, за да могат да се обхванат всички тези български деца. Това е огромен потенциал.“
Тя призна, че Агенцията за българите в чужбина помага с каквото може, но то не е достатъчно:
„Това, от което има нужда са експерти, които да преценят кое и как да се финансира в чужбина, кое и как да се насърчи чрез държавна политика. Не е въпрос само на финанси, но е въпрос на държавна политика.“
Цялото интервю с Камелия Трибулен Конакчиева можете да чуете в звуковия файл в сайта на БНР.
.
- Проф. Пламен Павлов: Българската азбука носи просвета, култура и наука на православния свят
Проф. Пламен Павлов, в интервю за предаването
„Това е България“ на Радио „Фокус“
Снимка: Информационна агенция „Фокус“
Водещ: Проф. Павлов, даваме ли си сметка в съвременна България какъв е обхватът на делото на двамата братя и какво е неговото значение за славянския свят?
Пламен Павлов: Трудно е да се отговори еднозначно. И да, и не. В много случаи ние си даваме сметка, в други случаи просто това в нашето ежедневие някъде се губи и остава само 24 май. Все пак аз ви благодаря за този хубав преглед, който направихте, за смисъла на този ден, за голямата мисия на делото на Светите братя Кирил и Методий. Наистина трябва да кажем категорично, че този ден се отбелязва по един или друг начин вече в много страни, но той се празнува единствено в България. Единствено в България това е най-българският празник, вторият национален празник и може би само ние, освен националния си химн имаме още един химн – това е, разбира се, „Върви, народе възродени“ или общобългарският училищен химн. много народи има традиция да има такива знакови песни, химни, но обикновено това са военни маршове, докато при нас това е всъщност марш на образованието, на науката. Едва ли някой би могъл да го каже по-добре от Стоян Михайловски, както го е казал той толкова отдавна: „Напред! Науката е слънце!“. Тогава под „наука“ се е разбирало и образованието, т.е. човек да се отдаде на наука, както казват възрожденските българи, е той да се образова, да се учи, да напредва интелектуално и това, разбира се, е в името на просперитета на българския народ, а не само за неговото лично добруване. Това трябва категорично да си го спомним. Тази традиция у нас е много древна, тъй като Светите братя са канонизирани от Българската църква и това е станало още по време на Първото българско царство. 11 май не е избран само от Найден Геров. Много по-рано тази дата започва да се отразява, макар че тя няма връзка нито със съдбата на Кирил, нито на Методий. Това е един Константинов ден и всъщност българите са възприели този ден на Свети Константин, на император Константин Велики, търсейки наш, български Константин. Тази дата се среща още през Средновековието. Дали за първи път е отбелязано делото на Светите братя в модерно време в Шумен или в Пловдив – този спор до голяма степен е безпредметен, тъй като вероятно ще се намерят свидетелства и за по-ранно отбелязване по един или друг начин на тази дата. Това е от един арменски пътепис и там, дали е 22 или 11 май, също може би е несъвсем ясно, тъй като се изискват може би допълнителни изследвания. Но факт е, че е празнувано, това, което е казано в Арменския пътепис, е отново едно не само църковно, но до голяма степен и гражданско, светско отбелязване на празника.
Водещ: Проф. Павлов, често забравяме, че писмеността е един от най-ценните дарове за всички нас, пишем на латиница, оставяме се да бъдем недостатъчно грамотни. Какъв би бил светът на българина без неговата писменост? Щяхме ли да се опазим като нация през годините на потисничество?
Пламен Павлов: Това също е дискусионна тема, тъй като примерно банатските българи пишат на латиница, приспособена специално за българския език латиница, но те са не по-малко българи от нас. Разбира се, кирилицата за нас е свещена. Тази азбука, българската азбука, аз няма да престана да повтарям, че това не е просто славянска, а българска азбука, тъй като на принципите на глаголицата, следвайки така да се каже модела, създаден от Константин Кирил Философ, преславските книжовници, хората от кръга на цар Симеон Велики създават азбуката, която днес се използва в толкова много държави, от толкова много народи. Така че ние трябва да пазим кирилицата и да утвърждаваме именно като българска азбука. Това не е патриотарско някакво залитане, а всъщност е истината, тъй като това си е азбука, създадена в България и разпространила се между много други народи, носеща просвета, култура и наука на православния свят в най-общия смисъл на думата. Ако ми позволите да кажа само две думи по повод банатските българи, за които често забравяме. Има такива случаи документирани, че по време на разкулачването в Румъния, по време на сталинизма в Румъния нашите българи като богати хора, са интернирани в степта Бараган, северно от Силистра, една местност с блата, студен вятър. И знаете ли какво първо правят те, когато там ги интернира комунистическият режим? Първото нещо, което строят, е училище и чак след това къщи. Същото може да се каже и за бесарабските българи, и за българи от Македония. Много често, когато българите, нашите прадеди са принуждавани да бъдат бежанци от родните си места, извършвани са и етнически прочиствания, геноцид, ужасни престъпления, когато се озоват на ново място, българските фамилии първото нещо, което правят, е да запишат децата в училище или да изградят училище, ако няма такова в мястото, където са се заселили. Това показва, че ние имаме една многовековна традиция образованието да бъде част от нашата национална идентичност. Това не е чак толкова разпространено на планетата. В това отношение ние сме всъщност един много древен център на цивилизацията дори в личностен, дори в семеен план. Така че неслучайно пътешественици, наблюдатели, журналисти, мисионери в ХІХ век са поразени, че в България науката и образованието са на пиедестал и в това отношение българският народ, макар и под турско робство, е по-образован и по- поставя образованието в култ, отколкото в съседните държави, които са свободни.
Водещ: Проф. Павлов, кои са най-ценните писмени паметници за нас като българи, от които черпим информация за това кои са били прадедите ни и за техния героичен дух?
Пламен Павлов: Това е много трудно да се каже в няколко минути, но аз бих се обърнал към наследството на самите братя Кирил и Методий и на техните ученици, на тази цивилизация, която е създадена от Първото българско царство, после, разбира се, от Второто българско царство. Тези паметници от рода на Асеманиевото евангелие, Манасиевата летопис, Лондонското, или по-скоро Търновското евангелие на цар Иван Александър, Енинският апостол, Супрасълският сборник, тук може да изредим един дълъг списък от паметници, макар че те са една нищожна част от онова невероятно богатство, което е създала българската средновековна цивилизация и което, както виждаме, и до днес удивлява света. Нека само с две думи да кажа, че когато откривателят, така да се каже, на Лондонското евангелие, лорд Кързън се качва на една стълба в един атонски манастир и вижда този кодекс, той е един колекционер, който познава ръкописи от целия свят, той емоционално казва, че щял да падне от стълбата, защото никога не е виждал такъв изящен паметник, с изящна писменост, с красиви миниатюри. Просто трябва да помним всички тези неща и да следваме тази висока мисия, тъй като тя е била мерило за нашия народ в много по-трудни времена от днешното.
Интервюто взе Радина Христова
.
- Българската кирилица като знак за идентичност
Красен Кръстев, в. „Култура“
.
Авторът е завършил Илюстрация и художествено оформление на книгата в Националната художествена академия в София и е специализирал Графичен дизайн в St. Joost Academy в Бреда, Холандия, и Шрифтов дизайн в Кралската Академия в Хага, Холандия. Автор е на много графични решения и шрифтове чрез своето студио Imagecontext (www.imagecontext.com). В момента е асоцииран професор и ръководител на специалността Графичен дизайн в Американския университет в Дубай.
.
Дебати около българската кирилица е имало още с нейното появяване на бял свят. Но като че ли последната сериозна битка бе свързана с подготовката на България за влизане в Европейския съюз. Правени бяха много опити от експерти, преподаватели в Националната Художествена Академия (НХА), да бъде убедено тогавашното правителството, и в частност – министърът на държавната администрация, че е от голямо значение да влезем в европейското семейство с българската знакова система на кирилицата. Уви, усилията бяха напразни. Пропусната беше една златна възможност да засвидетелстваме своята идентичност пред света. Днес, близо 8 години по-късно, дебатът продължава. Но все още няма ясно разбиране какво представлява българската кирилица и каква е ползата от нея. Най-странното е, че държавата продължава да не проявява интерес към темата, независимо че именно тя трябва да е авангардът в защитата и популяризирането на българската кирилица. Радостно е, че през последните няколко години интересът на младите хора към темата е осезателен.
През юни 2014 тръгна инициативата “За българска кирилица”[1], която цели да популяризира особеностите на българската кирилица сред широката публика. Настоящият материал е в подкрепа на тази инициатива. В него ще се опитам да допринеса за изясняване на разликите в графичната идентичност на българските знаци на кирилицата, като ги съпоставя с руските, и да разгледам техните предимствата и недостатъци. За да бъде разбрана същността, трябва да се фокусираме върху микро- и макро-типографията.
Изолираният графичен знак представлява абстрактен образ без значение. Той придобива значение само когато ни е познат, когато се използва в определен контекст, когато е във взаимодействие с други знаци или е част от завършена система/група от знаци. В този смисъл, буквата е знак, част от цялостна завършена група от знаци – азбука. Всяка буква може да бъде изобразена с различен брой знаци, които имат различна конструкция и изглеждат по различен начин. Например, буквата ‘а’ може да бъде изобразена с три основни скелетни начертания – А, а, а. Това са три различни концепции, които ние асоциираме с буквата ‘а’. Първата представлява главна буква, втората – редовна[2] буква, а третата – курсивна редовна буква. Всяка една от тези концепции може да има неизчерпаем брой графични интерпретации.
Кирилицата
До края на IX век на територията на България се е писало с гръцки унциални[3] букви. В средата на IXвек (855) Константин Кирил Философ създава глаголицата[4]. Тя е била предназначена за писменост на великоморавските славяни. Възприета е тезата, че 40-45 години след създаването на глаголицата, Климент Охридски, един от най-близките ученици на Кирил, създава кирилицата по образец на гръцкото унциално писмо, като към гръцките букви добавя знаци, които да съответстват на звуци от старобългарския език. Така в края на IX и началото на X век глаголицата и кирилицата са били използвани паралелно на територията на българската държава. Това, че преди появата на глаголицата в българската държава се е пишело с гръцки букви, може би е причината, поради която кирилицата се е наложила като писменост по нашите земи. Гръцките букви са били вече познати и е било по-трудно да се наложи една напълно различна знакова система като глаголицата.
Кирилицата се е използвала на територията на България, но с разпространението на православното християнство обхваща и територията на съвременна Русия. С времето уставът се трансформира в полу-устав[5]. Но, като цяло, уставните и полу-уставните знаци са главни букви. По това време не са съществували отделни знаци за редовните букви. Появяват се и така наречените везани[6] букви, които са по-кондензирани и орнаментални версии на унциални букви и са били използвани за заглавки, подзаглавки и подчертаване на важни текстове в църковната литература. Всичко това продължава до края на XVII век.
Руската кирилица
С падането на България под турско робство през XIV век спира и нейното активно участие в развитието на кирилицата. Лидерството се поема от Русия. Именно там в началото на XVIII век цар Петър I започва реформата на кирилицата по образец на латиницата. Целта е била създаването на един по-съвременен имидж на Русия. От латиницата е взета една нейна важна особеност: тя използва и редовните букви при набор на текстовете. Така в кирилицата се слага началото на използването на редовните букви при печат. Трябва да се спомене, че по това време някои от редовните букви вече са съществували, но само в ръкописното писмо. В типографски аспект реформата включва промяна на конструкцията и силуета на повечето от знаците. Основна роля в оформянето на знаците има самият Петър I, а изработването е дело първоначално на холандски и впоследствие на руски майстори. Реформата приключва през 1710 с декрет, подписан от Петър I, в който той собственоръчно е посочил кои да са формите, с които да се изобразяват главните и редовни кирилски знаци, и кои форми не трябва да се използват. Интересно е да се отбележи, че някои от знаците на редовните букви следват логиката на ръкописните образци (д, л, п, т). Създава се така нареченият граждански шрифт[7]. С течение на времето той леко се променя, като редовните версии на гореспоменатите знаци се трансформират в умалени версии на съответните главни знаци. Това е и крайната фаза във формирането на съвременната руска кирилица.
Ако приемем, че в първоначалната си форма до XVIII век кирилицата е следвала модела на гръцкото унциално ръкописно писмо, в което е имало само знаци, определяни като главни, то, след реформата на Петър I от началото на XVIII век, при набор започват да се използват главни и редовни знаци, като формата и на двете е базира на латинските главни букви.
Българската кирилица
Българската кирилица представлява последната фаза в развитието на кирилицата, която датира от края на 50-те години на XX век. Тя се характеризира с това, че повечето от редовните знаци имат форми, различни от главните[8]. По този начин българската кирилица отива по-далече от руската, като прилага и друга особеност на латиницата, а именно: мнозинството от редовните знаци се различават от главните. Тези форми са базирани на ръкописното им изписване. Това ги прави по-разпознаваеми, а силуетът на думите става по-характерен. Основна роля в налагането на този нов модел има проф. Васил Йончев, дългогодишен преподавател по шрифт в НХА в София, под чието ръководство се възпитават последователите и настоящи разпространители на тази идея. Това са неговите ученици, бивши и настоящи преподаватели в НХА, и други – проф. Тодор Варджиев[9], Стефан Груев, Кирил Гогов и други.
Сравнения
Анализът на двата вида кирилица показва, че всеки един има своя специфика, свои качества и недостатъци. За една обективна сравнителна оценка между тях ще си послужа с четири критерия: разпознаваемост на знаците; четивност[10] на текста, набран с тези знаци; информационна плътност[11] на текста и идентичност.
Може да бъде въведен и един допълнителен общ критерий, свързан с горните, а именно: доколко е съхранена връзката между ръкописната и наборната буква. Основание за това дават думите на английския типограф и авторитет в сферата на типографията и дизайна на шрифтовете Стенли Морисън: „… изключително важно е да запомним, че буквите, които ползваме днес, са се развили единствено и само чрез практиката на изписване с перо”[12]. Това, което иска да каже авторът на цитата, е, че съвременната форма на знаците и наличието на главни и алтернативни малки знаци, съответстващи на буквите в латинските езици, е дефинирано от ръката, инструмента и скоростта, с който те са се изписвали. Тази връзка има пряко отражение и върху разпознаваемостта и четивността на знаците.
Правени са проучвания[13] и е доказано, че ние четем не буква по буква, а като възприемаме от 3 до 15 знака едновременно (в зависимост от опита на четящия). Това се постига чрез разпознаване на формата на знаците и силуета на думите. С течение на опита, който набираме през годините в четене на литература, мозъкът ни запомня различни комбинации от букви и силуети на думи и това спомага за по-бързо четене. На всеки се е случвало да обърка дума по време на четене с друга, визуално близка на нея, но различна по смисъл. Това именно се дължи на факта, че двете думи имат сходни знаци и силуети.
Съществуват множество дисертации и проучвания[14], посветени на скоростта, с която се чете текст, набран само с главни латински знаци, и такъв, набран с редовни латински знаци. Единодушни са изводите, че при текст, набран само с главни знаци, скоростта на четене се забавя (с около 5 – 19%). Това е така, защото главните латински букви имат много сходни елементи, важни за тяхната идентификация. Първо, те имат една и съща височина, което прави техния силует много сходен. В повечето случаи това е правоъгълник. Второ, тяхната структура е по-монотонна с прекалено много прави линии – хоризонтални и най-вече вертикални.
Същевременно, формите на редовните латински знаци са по-обли, по-уникални и по-лесно разпознаваеми от тези на главните. Много от тях също така имат горни и долни дължини[15] (b, d, f, h k, l, t; g, j, p, q, y), което повишава тяхната разпознаваемост. Формата на знаците и силуетът на дума, набрана с редовни знаци, дава повече информация за по-лесно разпознаване и прочитане в сравнение със същата дума, набрана с главни знаци[16]. По същество, това е и причината редовните знаци да са доминиращата част при текста, а главните да се използват единствено в началото на изречение и при изписване на имена.
Ако имаме предвид всичко това, можем да разберем разликите между българската и руската кирилица, както и техните предимства и недостатъци според всеки от посочените критерии.
Очевидно, руската кирилица е до голяма степен прекъснала връзката между писаната и напечатаната буква. Тя е базирана основно на главните латински букви, което се отнася до формата както на главните, така и на редовните знаци. Обратно, българската кирилица следва по-последователно логиката на латиницата и базира формите на редовните знаци на ръкописното им изписване[17] (вж. факсимилета от ръкописни текстове на Левски[18] и Йовков[19]). Това би било от голямо значение в образованието на подрастващите, които се учат да четат и пишат, и би помогнало на децата да свържат логически прочетените с написаните букви. Разбира се, това е предположение, защото, за съжаление, в настоящия момент учебниците на българските ученици са напечатани с руска кирилица.
Горното неизбежно влияе върху разпознаваемостта и четивността на текстовете, напечатани съответно на руска и на българска кирилица. При руската кирилица само 20% от редовните знаци (5 от 30 знака) са с различна форма от главните[20]. При българската кирилица[21], както и при латиницата, процентът на редовните знаци, които са с форми, различни и по-уникални от главните, е значително увеличен – 73.3% при българската кирилица (22 от 30 знака) и 73% (19 от 26 знака) при латиницата. Благодарение на това текстове, напечатани с българска кирилица, дават повече информация за силуета на думите и за разпознаваемостта на знаците[22]. Това е от значение за визуалната комуникация, особено в информационните графични решения като пътни и указателни табели. Не на последно място, тя е и естетически по-зряла.
Недостатък на българската кирилица е нейната по-ниска информационна плътност. Текст, набран с българска кирилица, е с до 3,5-4% по-дълъг (в зависимост от дизайна на знака), отколкото същият текст, набран с руска кирилица. Това е следствие от използването в българската кирилица на ръкописната форма на редовното ‘m’, което е с около 40% по-широко от руската му версия, при която се използва формата на умалено главно ‘т’. Буквата ‘т’ е най-често срещаната съгласна в текст (8%). Икономията на хартия е основната причина, поради която мнозинството от издателите в България използват руската версия на кирилица.
Идентичност
Оценката на идентичността изисква по-специално внимание. От една страна, българската кирилица притежава посочените по-горе функционални предимства, които я правят еволюционна в процеса на развитието на кирилицата. От друга, тя притежава силна индивидуалност, тъй като е единствена по рода си и се ползва само от нас, българите. Това е основание българската кирилица да бъде оценявана като наше национално нематериално наследство, което трябва да бъде защитавано, ценено и използвано. Разбира се, тук е мястото на държавата, която би трябвало да бъде начело в опазването на това национално културно богатство. Тя трябва да дава пример в използването на българската кирилица поне там, където има възможности за контрол – в държавната администрация, в образованието и във визуалната комуникация на държавни обекти, като летища, гари, митници, пътни указателни табели и т.н.
На базата на тези съпоставки можем да си зададем въпроса: заслужава ли си да правим икономии от нашата национална идентичност? Тя е гръбнакът, около който се наслагват допълнителните пластове на нашата цялостна идентичност – полова, професионална и т.н.; тя дава принадлежност и стабилност. При противоречие между нашите ценности и националната ни идентичност се създават условия за криза на идентичността. Например, когато вярваме в ценности, като честност, справедливост и красота, а същевременно се сблъскваме на национално ниво с корупция, несправедливост и пошлост.
За съжаление, като че ли трябва да приемем факта, че националната ни идентичност е в криза. Политиците ни разочароват постоянно, спортистите ни вече рядко печелят състезания, съдебната ни система е неефективна, здравната ни система е сериозно разклатена, културното ни наследство е застрашено, черноморското ни крайбрежие е опропастено, българските зеленчуци и плодове са на изчезване… Какво ни остава, за да се чувстваме горди от това, че сме българи?
Утвърждаването на българската кирилица би могло да бъде стъпка в нелекия процес на връщане на изгубеното национално самочувствие.
[1] Можете да прочетете за инициативата и да я подкрепите на адрес: www.cyrillic.bg.[2] Редовните букви са малките букви в набран текст. Фиг № 1:.Знаците са набрани с шрифт Paradox Medium, дизайн Gerard Unger за DTL (адаптация за българска кирилица – Красен Кръстев)..[3] Унциалните букви (от латинското uncial) са главни букви, писани с плоско перо. У нас се наричат уставни или устав (в латиницата този термин не се използва). Характеризират се със строги, остри, насечени форми и серифи (триъгълните изпъквания) на края на гредите на буквите.Фиг. № 2:.Гръцки унциал, фрагмент от страница на Codex Boreelianus, X-XI в. http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Codex_Boreelianus_169v_(Lc_20,17-21).JPG.Фиг. № 2a:.Български устав от фотокопие на Ватиканския препис на Манасиевата Хроника (Пловдивска библиотека “Иван Вазов”)..[4] Съществуват два вида глаголица – обла и длъгнеста. На територията на България се е ползвала обла глаголица..Фиг. № 3:.Страница от Асеманиевото Евангелие (края на X и началото на XI век), Библиотека Славика. http://www.libsu.uni-sofia.bg/slavica/Assemspecimina.html#asspec.[5] Полу-уставните знаци са по същество производни на уставните знаци, но текстът изглежда по-динамичен и жив вследствие на по-голямата скорост на изписването. Това води до наклон на гредите и по-рядко използване на серифи, както и до удължаване на горните и долни дължини на някои букви.Фиг. № 4:.Служебен миней за месец май, 1695 г., писан в Кукленския манастир при игумена йеромонах Теофан (Пловдивска библиотека “Иван Вазов”)..[6] Фиг. № 5:.Везани букви от Миней за месец септември, 1696 г., писан от Кръстьо Граматик от Кукленския манастир “Кузма и Дамян” (Пловдивска библиотека “Иван Вазов”)..[8] 73.3% от редовните знаци в българската кирилица имат форми, различни от главните.Фиг. № 7:.Знаците на българската кирилица са набрани с шрифт Avenir Next Cyrillic Light, дизайн Adrian Frutiger и Linotype (адаптация за българска кирилица – Красен Кръстев).[9] Фиг. № 8, 8a, 8b, 8c:.Шрифтове с българска кирилица на проф. Тодор Варджиев от книгата на проф. Васил Йончев Древен и съвременен български шрифт, 1982, София, Издателство Български художник..[10] Четивност е термин, който се относе до това, колко лесно прочитаме даден текст..[11] Информационна плътност е термин, използван за определяне на икономичността на текст, набран с определен шрифт..[12] „… so essential is it to remember that the letters we use are conventions which have grown out of the very nature of the pen stroke.”, Type design of the past and present, Stanley Morison, The Fleuron, 1926.[13] Например, Herbert Spenser, The visible word: Problems of legibility; Miles Tinker, Bases for effective reading; Jost Hochuli, Details in typography; Kevin Larson, The science of word recognition..[14] Мнозинството от тези проучвания са споменати в библиографията на книгата: The visible word: Problems of legibility, Herbert Spenser, second edition, revised, Royal College of Art, London 1969..[15] Горни и долни дължини са елементи, които излизат от основното тяло на някои от редовните знаци, съответно, на горе или на долу.Фиг. № 9:..Знаците са набрани с шрифт Paradox Medium, дизайн Gerard Unger за DTL..[17] Фиг. № 11:.Текстът е набран с шрифт Avenir Next Cyrillic Light, дизайн Adrian Frutiger и Linotype (адаптация за българска кирилица – Красен Кръстев)..[18] Фиг. № 12:.Букви от последното писмо на Васил Левски до революционния комитет в Ловеч, 1872 (Кирила Възвъзова-Каратеодорова и др. Васил Левски – документален летопис 1837-1873. ДИ Петър Берон, София, стр. 272-275)..[20] Фиг. № 14:.Знаците са набрани с шрифт Avenir Next Cyrillic Medium, дизайн Adrian Frutiger и Linotype..[21] Фиг. № 15:.Знаците на българската кирилица са набрани с шрифт AvenirNextCyrillicMedium, дизайн AdrianFrutiger и Linotype (адаптация за българска кирилица – Красен Кръстев)..[22] Фиг. № 16:.Примерен текст, набран с българска и руска кирилица, показващ разлики в силуета на думите и разпознаваемостта на знаците в българската и руската кирилица (текстът е умишлено замъглен, за да подчертае разликите)..
- What I Wish I Had Learned Sooner about Money and Finance
DON’T SHIELD THE KIDS
Parents pass along many lessons and values to their children, but financial education is one subject often ignored. Clearly, the costs of ignorance can be high – just how large is your outstanding credit card balance? Cheapism.com asked 13 financial professionals and personal finance bloggers what they wish they had learned about money as a child. Their answers may provide guidance about what and when to teach children about money.
HARD NUMBERS
Ron Lieber, who writes the „Your Money“ column for The New York Times and recently published The Opposite of Spoiled, a book about how to raise financially knowledgeable children, recalls that his family didn’t talk much about money while he was growing up. „I wish there had been more transparency,“ he says, a practice that his book promotes. Lieber observes that it would have helped him prepare for his financial future to know what his parents, and other adults in his orbit, were earning and what it cost to pay the bills.
PAY YOURSELF FIRST
This is a phrase repeated over and over during personal finance workshops, and one that Carol LeBlanc, a CPA and small business accounting specialist in upstate New York, wishes she had learned early on. Building up a nest egg by putting aside just 10 percent of your earnings can make an enormous difference to your future well-being.
THE INS AND OUTS OF CREDIT CARDS
Thomas Nitzsche’s parents cut up their credit cards when they married, and he wasn’t told anything about these ubiquitous plastic rectangles beyond a warning to avoid them. He wishes he had had a better understanding of why credit cards can be bad, how they work, and how they can be a useful tool. Today Nitzsche is a manager at the nonprofit ClearPoint Credit Counseling Solutions, which offers free financial advice and counseling to consumers with budget, debt, and housing questions.
THE BASICS
Doug Nordman, the author of The Military Guide to Financial Independence and Early Retirement, says he wishes he had learned even the basics of checking accounts, investing, and credit cards earlier in life. „College was the wrong time to start those learning experiences,“ he notes.
HOW TO WEATHER UPS AND DOWNS
When you’re in the midst of a bear or a bull market, it’s hard to remember that stocks go up and they go down. Gail Rosen, a CPA with a private practice in Martinsville, New Jersey, says her father prepared her well. He „sold“ her stock in publicly traded companies for one penny a share and together they tracked how her „investment“ grew and shrank. She is grateful for the training and now wishes she had done the same for her children.
THE ‘B’ WORD
Many members of the affluent class use coupons, but some regard making and living by a household budget or using discounts as taboo. Michelle Perry Higgins, a financial planner and principal at California Financial Advisors in San Ramon, California, says that was the case in her family. She wishes she had been told that budgets are a good thing – „sexy,“ in her words. It took her a while to understand that „smart, responsible, wealthy people live within their means and on a budget.“
INVEST FOR INCOME
Robert San Luis runs several businesses in Orange County, California, that help others make better investment decisions. He’s been in the personal finance planning and consulting arena for more than two decades and wishes he had been taught to „invest for income and avoid speculation.“ He’d rather invest in an asset that makes money right away than one that only holds the potential for gains.
USE TAX-ADVANTAGED ACCOUNTS
Taxes and tax-advantaged accounts, such as the retirement-oriented 401(k) and IRA, can be confusing. Robert Palidora, a financial advisor at AXA Advisors in Bala Cynwyd, Pennsylvania, says the idea of tax-deferred growth was something he didn’t „get“ until he was older. But time had been lost: The greatest benefits accrue when you open such accounts while you’re young.
THE COST OF THE MUNDANE
Putting a price tag on the things around you can focus your mind on the value of a dollar and teach you to appreciate what discretionary funds can buy. That’s according to Stefanie O’Connell, who runs The Broke and Beautiful Life blog and wrote a book by the same name. From toilet paper to health insurance, she wishes she had known the cost of mundane, but necessary, expenses.
DON’T EAT THE MARSHMALLOW
Chenell Tull, who runs the debt-focused personal finance site Bright Cents, says, „I wish I would have been taught ways to get past the need for instant gratification.“ As an only child she was used to getting just about anything she wanted, a habit that was hard to break once she was older and possessed a credit card. The debt that accumulates becomes a burden and a drag.
SAVE CONSISTENTLY
Deacon Hayes, the owner of the site Well Kept Wallet, says he was late to the game since he didn’t start saving regularly until he was in his mid-20s. By then he had already wasted a lot of money. Being taught the value of saving on a steady basis from a young age would have helped him financially as he grew older.
PERSONAL FINANCE IN SCHOOL
Christopher Cannon, a certified financial planner and accredited investment fiduciary near Pittsburgh, says he was given strong values while growing up but wasn’t taught anything about money. This led him down the path to his current profession. „It seemed that finances were too adult and children were not part of the discussion,“ he explains. He wishes there had been more openness at home, but also notes that the school curriculum was devoid of practical financial education – something he argues should be changed.
ENJOY LIFE
Todd Tresidder, a financial coach and owner of the site Financial Mentor, says he was so money-focused as a child that he spent his time running paper routes and a small business. He wishes someone had told him to just slow down and be a kid. A reminder that he has a whole life to play what he calls „the business and money game“ would have served him well.
- Олигофренясаха ни Олигарсите, затова светът ни вижда като ООДнешните парвенюта практикуват един социалистически капитализъм – придобитото в страната, гледат да го изнесат навън.
Иван Сотиров, Faktor.bg
.
Проблемът не е в това, с какво лети премиера, а в това при КОЙ каца. Изобщо, фокусирането на дебата, възникнал около откриването на трибуната „Моци“ на стадиона в Разград, върху спора за това защо Министър-председателят е ползвал хеликоптер и дали трябва да върне разходите за полета, е не просто глупаво и абсурдно, но и целенасочено бягане от съществения проблем. И реването срещу ползването на хеликоптера и изявленията за връщане на парите за полета са проява на евтин популизъм. Ако правителственото посещение при Домусчиев с хеликоптер е по-смущаващо от посещение с кортеж, то това е поради вкоренената ни от древността представа за
височайшото посещение от небето като благословия
Драматичният дебат възниква след като един спортен журналист бе обиден, защото влиза в известната от миналото роля на селския идиот или на дворцовия шут като неблагоразумно постави неудобен въпрос на човек, на който министрите му идват с хеликоптер на гости. Журналистът, разбира се, трябва да е благодарен, че живее в хуманният 21 век, където могат само да ти се поскарат. Едно време, с шутовете и идиотите са се отнасяли доста по сурово: – биели ги с камшици, ритали ги и изобщо ги малтретирали по всякакъв начин.
Къде обаче е същественият проблем, за който се избягва да се говори? Това е въпросът за общуването на висшите политици с едрия бизнес. Някои казват, че именно това общуване води до така наречения олигархичен модел на управление на държавата. В това общуване, разбира се, няма нищо незаконно, защото и видните политици и едрите бизнесмени добре познават законите, нали в крайна сметка те заедно ги правят. Но все пак има неща които смущават. Защо, например,
държавата трябва да налива милиони,
за да поддържа стадионите, които се ползват от професионалните футболни клубове, вместо тези пари да се инвестират за развитието на масовия спорт? Нали именно развитието на масовият спорт е заложено като приоритет във всички спортни стратегии и предизборни програми? Някой ще каже – защото с малки изключения стадионите са държавни. Да така е, но те фактически се владеят от футболните клубове, а собствеността на държавата се състои по-скоро в охранителна функция, която да гарантира, че тези спортни имоти ще се ползват по предназначение, за да не стане както, между другото, стана с театрите, които бяха приватизирани, уж с клауза ограничаваща промяната на предназначението им.
Преди 9 септември 1944г. общините са предоставяли единствено терени за изграждане на спортните съоръжения: оттам нататък всички стадиони в страната ни са построени с частни дарения и доброволен труд. Министри, депутати, висши офицери, индустриалци, търговци, общественици и други граждани са участвали с дарения и доброволен труд за изграждането на спортните обекти. За спортните дружества и организации, някои от тези хора са дарявали и личните си имоти, без при това да са притежавали спортните клубове или дори и една акция в тях. След 9 септември 1944 г. собствеността на цялото имущество на спортните организации е одържавено. От 1944 г. до настоящия момент единствено държавата, а напоследък и някои общини, са строили големи спортни обекти.
Каква е ситуацията днес?
Стадионите на известните футболни клубове у нас, през последните две десетилетия се ползват от собствениците на тези клубове, които са най-богатите хора на България. Надали има смисъл да коментирам, как тези хора са придобили през годините на прехода своите активи от държавата. Съмнява ли се някой, че това е станало по типичния за страната ни крайно изгоден за купувачите прозрачен и пазарен начин? Съмнява ли се някой и в това, че от тази благородна „спортна“ дейност едрият бизнес си спестява доста данъци? Ако тези хора бяха инвестирали 1/100 от активите си за ремонт на стадионите, то привържениците на футбола у нас щяха да се радват на една модерна спортна база. Само че нашите едри „капиталисти“, почти без изключение, имат едно по-друго разбиране от това на нашите предци от преди войната. Докато едните са се били в национално освободителните войни за България и са инвестирали и дарявали за родината ни спечелените по цял свят пари, то днешните парвенюта, придобитото в страната ни, гледат да го изнесат навън, практикувайки един социалистически капитализъм, който означава приходите – за нас, разходите – за сметка на народа, или което ще рече за сметка на олигофрените. Олигофренясаха ни Олигарсите, а после се чудим защо оня чех ни изобразявал като ОО.
.
- Камарата на представителите прие закон за космическия рудодобив
Камарата на представителите на САЩ прие закон за космическия рудодобив. Откакто свят светува хората, гледат нагоре към небето и се чудят. Какво ли е там? Кой ли е там? Сега към тези въпроси можем да добавим: А мога ли да го притежавам? Съединените щати вече са показали склонността си да предявяват претенции за собственост върху намиращи се в Космоса неща, пише The Washington Post.
Има не един, не два, а шест американски флага на Луната, в случай, че на други държави започнат да им хрумват определени идеи. Така че изглежда логично, че законодателите в САЩ биха търсили гаранции за правата на собственост на американските космически компании. Според SPACE Act (Космическия закон), който току-що бе приет от Камарата на представителите в Конгреса, фирми, които добиват ресурси от астероиди, ще имат право да запазят всичко, което изкопаят. Ето така се правят сериозни комерсиални космически изследвания.
Снимка: Уикипедия Перспективите са толкова големи, че компаниите настояват за федерална защита за огромни, летящи обекти, които все още дори не са проучили.
Всъщност е важно този въпрос да се обсъди, тъй като никой не желае да се стига до ситуация, в която множество фирми се борят за едно и също парче скала и няма как да разрешат спора. Два са ключовите въпроси. Кой трябва да регулира комерсиалната космическа дейност и какви правила ще важат? По подразбиране компетентният орган е Федералната въздушна администрация (FAA), тъй като тя издава лицензи за комерсиалните изстрелвания на космически апарати. Това би дало на регулатора огромна власт над прохождащата космическа индустрия.
Технически юрисдикцията на въздухоплавателната администрация обхваща само изстрелванията и влизанията в земната атмосфера, но компанията Bigelow, например, иска да експериментира с надуваеми хабитати, които ще позволят на хората да живеят в Космоса. Получавайки лиценз за достъп до Космоса от администрацията, Bigelow ще бъде в състояние да заяви претенции за изключителни права към голямо парче от Луната.
Експертите по космическо право смятат, че тази изключителна територия би била много, много голяма. Това е така, тъй като според Договора за открития Космос от 1967 г., управляваните от хора кораби имат право да оперират в 200-километрова зона, чието предназначение е да осигури безопасността на астронавтите, обяснява Джоан Габриновиц,бивш редактор на „Журнал за космическо право“. Ако същият стандарт се прилага за комерсиалните операции на Луната или на други небесни тела, то Bigelow би могъл да се превърне в първия едър земевладелец в открития Космос.
Поглед на LRO към Луната. Източник: bg.wikipedia.org Сонда на Националната космическа агенция на САЩ (NASA) се е доближила до Луната повече, от когато и да било, отваряйки врата към нови открития за най-близкия съсед на Земята, написа пък Space.com ден по-рано. На 4 май апаратът Lunar Reconnaissance Orbiter (LRO) е извършил две запалвания на двигателя си, променящи орбитата му. Сега той прелита на 20 километра над южния полюс на естествения ни спътник и на 165 километра от северния.
“Доближихме LRO до Луната повече от когато и да било преди, но маневрите приличат на всички други маневри за поддържане на позиция, така че операторите на сондата знаят точно какво да правят”, казва Стив Одентал, мениждър на експедицията LRO от космическия център на NASA “Годдард”.
Снижаването на апарата ще увеличи чувствителността на шестте му научни инструмента, давайки възможност на изследователите да разберат повече за водата и други вещества, съдържащи се в зоните на лунните полюси.“Полюсите на Луната все още са области, пълни със загадки. Във вътрешността на някои кратери никога не прониква директна слънчева светлина и там са регистрирани най-ниските температури в Слънчевата система”, казва Джон Келър от “Годдард”.
За два от инструментите на LRO промяната на орбитата ще има най-голям ефект. Lunar Orbiter Laser Altimeter (LOLA), който създава топографска карта на лунната повърхност, и Diviner Lunar Radiometer Experiment, който картографира температурите на спътника. Приближаването до повърхността ще даде възможност на лазерите на LOLA да връщат по-силен сигнал, което ще позволи извършването на по-детайлни измервания на релефа на северния и южния полюс на спътника ни. В същото време Diviner ще измерва температурните аплитуди през деня и нощта с по-голяма точност.
Схема на LOLA. Източник: Lunar.gsfc.nasa.gov Учените се надяват новите данни, изпратени от Diviner, да предоставят повече доказателства за наличието на вода и лед на Луната. Тази информация ще помогне на NASA и други космически организации при планирането на бъдещи експедиции на човешки екипажи на естествения сателит. /„Сега“/
.