Авторски
- Експериментът „България”
Експериментът продължава, но вече е към края си, както и държавата
Красимир Бачков /www.svobodata.com/
Една от най-старите държави в Европа и света е подложена на тест за оцеляване!
Логиката на събитията показва, че с ТЕЗИ управляващи, с ТОЗИ начин на управление и с ТОЗИ народ, ще се провалим на теста. Изводът е колкото страшен, толкова и закономерен.
В най-новата ни история се проведоха два унищожителни експеримента, които доведоха до сегашното деструктивно състояние на държавата.
ПЪРВИЯТ бе строежа на социализма след 9.9. 1944 г. при установени закони, правила и дребно-буржоазно мислене, на селското и градско съсловие. Народът изведнъж трябваше да промени доказалата се като сполучлива до момента ценностна система, традициите и дори морала си.
Бяха наложени силово псевдоидеали, фалшиви вождове и догми, по-строги и от тези на инквизицията. Всеки, който не приемаше този фалш, биваше унищожаван психически и физически. Условия за просперитет имаха единствено верните на БКП, ченгетата и доносниците.
В тази просмукана от лъжа среда, масово се развиха измамите, кражбите и мързела. Уравниловката между хората / нещо невъзможно по принцип и природа /, смаза личната инициатива, а издиганите по партийна или роднинска линия субекти, бяха ограничени и посредствени, защото в култ бе издигнато послушанието.
В тази полувоенна, полуцивилна организация на държавата бяха постигнати много падения и възходи. Тук е мястото да споменем за лагерите на смъртта в Ловеч, Скравена и Белене, за стотиците хиляди свободомислещи, избити без съд и присъда българи, за обявените като „национална гордост” безумни проекти „Кремиковци” и долината на химията – Девня.
Успоредно с грешките и явните престъпления, бяха постигнати редица полезни за държавата и хората проекти. Извърши се залесяване, електрифициране, изградиха се пътища и мостове, с което се подобри инфраструктурата на страната.
Построиха се язовири, заводи, болници, училища, театри, киносалони и др. културни учреждения. Бяха създадени стойностни книги, музикални произведения и филми, независимо по-големия процент произвеждана халтура.
При все това, манталитетът на средният българин по времето на социализма, се оформи като тарикат на дребно, живеещ в града, но с имот на село, работещ, но колкото да не заспи, крадящ по всяко време и на всяко място, гласуващ по принуда за БСП и като цяло представляваше по-скоро обществен паразит, отколкото градивна единица.
Това бе един осъвременен бай Ганьо, с общо взето скромни претенции. В тази нездравословна обществено-икономическа среда системата боксуваше, до нейния естествен край, доведен отново от комунистите, на 10.11. 1989 г.
Заедно с органите на „Държавна сигурност”, те организираха ВТОРИЯ експеримент, с мнимото си „сваляне от власт”, като се пребоядисаха за една нощ в „демократи”. Регистрираха нови партии и започнаха така наречения „демократичен преход”.
По предварително замислена схема заграбиха всички производствени предприятия, валутния резерв на страната, милиардите от външнотърговските организации, банките, хотелите и дори честните спестявания на останалите българи.
Като доказали се през изминалите 45 години лъжци, манипулатори и престъпници, комунистите и ченгетата си поставиха за цел, да накарат хората да съжаляват, за отминалия социализъм, като създадат такава кошмарна псевдодемокрация, че анархията в сравнение с нея, да бъде предпочитана.
Бяха създадени борчески организации, силови групировки и структури, аналогични на „Коза ностра” и мафията в САЩ. С поставените над закона мутри започнаха повсеместен рекет и терор над мирното население. Така наречените „застрахователи”, всъщност си бяха явни бандити, които през нощта ти запалваха колата, а през деня идваха да я застраховат срещу пожар и др. посегателства.
„Приватизираха” или по-скоро се откраднаха и разпродадоха срещу големи комисионни електроцентрали, електропреносни мрежи, комбинати, телекомуникации / все стратегически за държавата обекти /, цели курорти по морето и в планините, както и всички суровини и ресурси / мини, полезни изкопаеми и др. /.
Започна безогледно и безконтролно изсичане на горите, корупцията бе наложена във всички държавни и общински учреждения и институти. Институции като прокуратура, следствие, съд, полиция, митница и данъчни деградираха до такава степен, че в момента всичко би вървяло много по-добре в държавата, без тяхната намеса.
Бюрокрацията се разрасна неимоверно, за сметка на производителите. Съзнателно бе създаден хаос, за да се забавят или не се допуснат полезните, за страната и хората реформи. Вредителството на бившите комунисти и сегашни „олигарси” стигна дотам, че унищожиха дори армията!
От друга страна обаче, за да си осигурят вот на всякакви избори, създадоха паразитна по същество социална схема за подпомагане, преди всичко на циганите. Деструктивната по същност БСП постепенно, планово и откровено вражески унищожи държавността, правосъдието, правото на работа на хората, сигурността на страната и нейното бъдеще.
Служейки на чужди /проруски и протурски/ интереси, червените предатели докараха народа до отчаяние, каквото е имало вероятно само през турското робство!
НИКОГА държавата не е била напускана от толкова много читави българи, опитващи се да оцелеят в чужбина, както през последните 25 години! И вместо депутатите да приемат закони за лустрацията, за забрана на партии като БСП, ДПС, Атака или ГЕРБ, те се чудят, как да сътворят нови безмозъчни бюрократични и други пречки и затруднения, свързани с унищожаване на останалите все още тук българи.
Експериментът продължава, но вече е към края си, както и държавата!
- Малките ПП (партии паразити)
Малки партии паразитират върху бюджета, издържат се от чужди субсиидии*
Малки партии живеят под дебелата сянка на по-големи формации, тъй като вземат от държавните им субсидии по силата на коалиционни споразумения, показва докладът на Сметната палата за финансовото състояние на политическите сили през 2013 г.Някои от тези формации успяват да вкарат депутати в парламента, но други остават без свой представител в парламентарната група на своята коалиция. Прави впечатление, че при част от тях въобще липсват приходи от членски внос или където ги има, те са нищожен дял от общия партиен бюджет.
Сред най-големите благодетели на партиите от типа „един файтон хора“ е БСП. Именно по този начин „Европейска сигурност и интеграция“ на ромския лидер Тома Томов е получила 169 703 лв. от „Коалиция за България“ около БСП, съставляващи 99.97% от всичките й приходи. Останалите 0.03% идват от лихви по депозити.
Абсолютно същата сума са взели от червените „Движение за социален хуманизъм“ на Александър Радославов, ЗС „Ал. Стамболийски“ на Спас Панчев, Комунистическа партия на България на Александър Паунов, „Нова зора“ на Минчо Минчев и Партия Български социалдемократи.
Земеделският народен съюз на Румен Йончев, който влезе в сегашния парламент в коалиция с Николай Бареков, е получил от социалистите 88 072 лв. Той обаче има 19 047 лв. от членски внос и още 5103 лв. от партийния вестник „Народно земеделско знаме“. „Евророма“ на Цветелин Кънчев е взела 92 757 лв. от БСП като член на „Коалиция за България“ и още 77 615 лв. като част от червената парламентарна група.
Друга земеделска партия – „Обединени земеделци“ на Петя Ставрева, е взимала държавни пари по линия на вече несъществуващия десен съюз „Синята коалиция“ – 69 000 лв. Формацията е събрала още 18 654 лв. от членски внос и 5448 лв. приходи от издаването на партиен вестник. След парламентарните избори на 12 май 2013 г. партията губи правото да ползва под наем общински и държавни имоти, но въпреки това продължава да държи 16 помещения до края на годината.
НДСВ не само е получила 563 642 лв. от парите на данъкоплатците, но и още 240 000 лв. от НПСД на Касим Дал. Двете партии участваха съвместно на парламентарните избори през 2013 г. в рамките на коалиция „Център – Свобода и достойнство“. Също като „Обединени земеделци“ след вота на 12 май царската партия продължава да ползва под наем 16 помещения – общинска и държавна собственост до края на 2013 г., макар вече да няма право.
Другите партии са принудени да разчитат на дарения и в някаква степен на стопанска дейност. БЗНС на настоящия военен министър Николай Ненчев декларира приходи от 109 946 лв., от които 30 373 лв. са от спонсори, а 20 008 лв. – от завещан имот. 4863 лв. е печалбата от в-к „Земеделско знаме“, а 3250 лв. – от наем на собствен имот.
„Нова алтернатива“ на бившия военен министър Николай Цонев пък е преживяла 2013 г. почти изцяло благодарение на дарения – 81 438 лв. По-голямата част от тази сума (58 780 лв.) обаче е дадена от спонсорите под условие да се ползва за парламентарния вот. Останалата част от партийния приход (17 423 лв.) идва от членски внос.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
* Това е оригиналното заглавие на материала публикуван за първи път във Фактор.бг
- 2/3 от българите не одобряват вземането на 16-милиардния дълг
Колаж: Аlterinformation.wordpress.com Относително по-спокойният период за властта изглежда приключва, сочат данните от новото издание на Политическия и икономически индекс на „Галъп интернешънъл“. Последното изследване е проведено между 27 февруари и 4 март чрез пряко интервю по домовете сред 1011 души.
Доверието в правителството в известна степен губи височина и достига до 28% срещу леко повишаващо се недоверие от 61%. Подобна логика се наблюдава и при парламента – с известно „разтваряне на ножицата“ в полза на отрицателните оценки – 17% доверие и 73% недоверие. През март на въпроса накъде върви България 20% отговарят „към по-добро“, а 64% – „към по-лошо“. За да се докажат или отхвърлят каквито и да било трайни тенденции обаче, е нужно да се изчакат и данните от идния месец.
Няма съществена динамика при президентската институция – в последните месеци около една трета декларират доверие, а около 55% – недоверие. Обнадеждаващото е, че стабилни остават стойностите на доверието в банковата система. Макар по подобни теми да не може да се очаква висока запознатост, като цяло въпросът за 16-те милиарда дълг предизвиква обществено неодобрение. Близо две трети от запитаните отговарят отрицателно на въпрос дали одобряват намеренията за изтегляне на такъв дълг в следващите три години, а само 20% са „за“. Много подобно е разпределението на хората, когато се тества твърдението, че с тегленето на дългове правителството се опитва да си осигури спокойствие (61% се съгласяват, а 18% – не). Няма преобладаващо одобрение по друго тествано твърдение – „В днешни дни България няма друг избор, освен да тегли заеми“. 30% казват, че са съгласи, 45% – че не са, а останалите се колебаят или се затрудняват да отговорят.
Явно обществото ни е чувствително по темата „дългове“, а дебатите от последните седмици са донесли тревога. Може би комуникационната ситуация около тази тема е оставила у българите усещането, че действително страната ни задлъжнява.
Няма съществена динамика в електоралните нагласи. АБВ не изглежда в добра форма, а положителен резултат от позицията си в дебата с дълга може би извлича Патриотичният фронт. Следва да се изчакат и данните от идните месеци, за да се видят тенденциите. Данните не са прогноза за изборен резултат, но условно може да се каже, че при избори сега, под въпрос остават шансовете на АБВ, „Атака“ да влязат в парламента, а силно намалели са тези на ББЦ.
Външнополитическите теми продължават да предизвикват много колебание и да показват закономерно ниска информираност. Отвъд това обаче, 50% имат усещането, че конфликтът в Украйна се задълбочава, а 21% са на обратното мнение. Явно, преговорите в Минск не са убедили българите, че кризата в Украйна върви към разрешаване.
И в този месец остава по-скоро негативното принципно отношение към санкциите спрямо Русия – 45% са „против“, 21% са „за“, а останалите се колебаят или се затрудняват да отговорят. В същото време неизменно остава високото доверие към Европейския съюз. Както и миналия месец, доверието в ЕС трайно се движи на нива около 60%. Очаквано, по-сдържано е отношението към НАТО – с нива около една трета положителни оценки. Геополитическата ориентация на България не е под въпрос. Макар и с някои нюанси Европейският съюз се разглежда като упование за българите. Закономерно, по-различно стоят нещата по отношение на различни други международни фактори. /„Сега“/
.
- Снегът в България взе четири нови жертви
Снимка: АПИ Още четирима души бяха намерени премръзнали до смърт. С тях жертвите на снежното бедствие стават осем.
В Кюстендилско бяха открити баща и син, на 80 г. и 40 г., които бяха в неизвестност от 8 март. Те тръгнали от Перник към селото си – кюстендилското Дождевица. От ж.п. спирката решили да продължат пеша и замръзнали само на километър и половина от дома си.
В неделя бяха открити и две други жертви. В землището на друго кюстендилско село – Пиперков чифлик, бе намерен трупът на обявена за издирване на 12 март 76-годишна жена, съобщи „Медиапул“. Вечерта бе открит и труп на 65-годишен мъж край чернооченското село Безводно. В петък свлачище откъсна селото от света, след като затрупа единствения път до него. Мъжът тръгнал към къщата на възрастни хора в махала на селото, чиито близки от Кърджали се притеснявали за тях.
Други четирима души загинаха миналата седмица заради снежното бедствие в Южна България.
След като десетки населени места бяха затрупани с дни, без електричество и откъснати от света, сега топенето на снега предизвика свлачища по пътищата. Вчера алпинисти се включиха в обезопасяването на свлачището, което през уикенда блокира главния път към Смолян и Пампорово. Те обрушваха опасните скали, надвиснали над пътя. За разчистването на 10 хиляди тона скална маса бяха докарани 5 багера, 10 камиона и две фадроми на пътноподдържащите фирми, съобщиха вчера от пътната агенция. Осигурено беше трасе за преминаване само на линейки, пожарни и полицейски коли. „Имаме уверенията на премиера Бойко Борисов, че ще има допълнителни пари за свлачищата“, съобщи вчера шефът на пътната агенция Лазар Лазаров. Лазаров не уточни за каква сума става въпрос.
Според зам. областния управител на Смолян Адриян Петров обстановката в областта се нормализира. Въпреки това обаче 45 населени места и вчера бяха без ток. 15 генератора трябваше да пристигнат вчера, за да осигурят електрозахранването на селата, съобщиха от областната администрация. До края на днешния ден би трябвало вече да няма хора без ток.
От БДЖ вчера съобщиха за пореден случай на паднали скали върху релсовия път. Този път беше блокиран влакът между гарите Плачковци и Кръстец. Междувременно през деня беше възстановено водоподаването в Кърджали от яз. „Боровица“, което също беше прекъснато от свлачище.
Източник: в. „Сега“
- Надежда Савченко поднови безсрочната си гладна стачка
След като в продължение на 10 дни беше прекратила гладуването си, продължило почти 80 дни, пленената и държаната без съд и присъда в Москва украинка Надежда Савчено, отново обяви безсрочна гладна стачка. По-долу е съобщението от руските медии за това, както и някои лични писма на Надежда.
.
Украинская летчица, депутат Верховной Рады („Батькивщина“). делегат ПАСЕ Надежда Савченко, которая содержится в московском СИЗО, возобновила голодовку.
Украинская летчица Надежда Савченко, обвиняемая российским следствием в причастности к гибели российских журналистов на востоке Украины, возобновила голодовку в СИЗО «Матросская тишина». Об этом Интерфаксу сообщил глава комиссии по безопасности Общественной палаты, председатель московской Общественной наблюдательной комиссии, лидер организации «Офицеры России» Антон Цветков. «По моим данным, как я и предполагал, Савченко сегодня заявила о возобновлении голодовки», — сказал Цветков.
Адвокат Марк Фейгин, который только вышел из СИЗО от своей подзащитной, отказался прокомментировать РБК информацию о возобновлении голодовки.
Надежда Савченко находится под арестом в России с июля 2014 года по обвинению в пособничестве убийству сотрудников ВГТРК Игоря Корнелюка и Антона Волошина. Летчица отвергает все обвинения. Она настаивает, что во время боевых действий лишь выносила раненых с поля.
В декабре прошлого года Савченко объявила голодовку в знак протеста против своего ареста. Она заявила, что прекратит ее только после освобождения из-под стражи.
5 марта один из адвокатов Савченко Марк Фейгин сообщил, что его подзащитная начала процедуру выхода из голодовки. С 11 марта Савченко требовала допустить к ней врачей, в противном случае она пригрозила возобновить голодовку. 14 марта к ней были допущены украинские специалисты.
Врачи были у Савченко на протяжении нескольких часов. Медики посоветовали летчице не возобновлять голодовку. В тот же день с ними встретились адвокаты летчицы Марк Фейгин и Николай Полозов. Фейгин рассказал, что Савченко будет выходить из голодовки около двух месяцев. Полозов уточнил, что украинские врачи не обнаружили в организме подследственной необратимых изменений.
Цветков заподозрил, что навестившие Савченко врачи дали ей политические инструкции. «Я не удивлюсь, если эти врачи или люди, выдающие себя за врачей, приехали в Москву, чтобы проинструктировать Савченко о необходимости тех или иных дальнейших действий и шагов», — заявил он Интерфаксу. Цветков предположил, что «после общения с консилиумом она [Савченко] решит ее [голодовку] возобновить».
Вопрос уголовного преследования в России украинской летчицы вышел на международный уровень. Озабоченность судьбой летчицы звучала с европейских политических трибун, а лидеры двух стран Владимир Путин и Петр Порошенко обсуждали ее в переписке. /РБК/
- Новите оперативни програми 2014-2020 г.
СТАРТИРА НАЦИОНАЛНА ИНФОРМАЦИОННА КАМПАНИЯ ЗА НОВИТЕ ОПЕРАТИВНИ ПРОГРАМИ
Близо 600 различни събития ще се проведат в периода от 16 март – 9 май 2015 г. на територията на всички общини в България
.
От 16 март 2015 г. започва националната информационна кампания на Мрежата от 28 информационни центъра за популяризиране на Кохезионната политика на Европейския съюз, посветена на новите оперативни програми за периода 2014-2020 г. Целта на инициативата е да идентифицира нуждите на гражданите и да ги обвърже с реалните възможности по програмите, както и с потенциалните бенефициенти, които могат да ги реализират. Кампанията, под надслов „Да създадем заедно България 2020″, ще премине в два основни етапа.
Първият цикъл събития е насочен към широката общественост и ще продължи близо 3 седмици. През това време екипите на всички 27 областни информационни центъра ще посетят всички 264 общини в страната, където чрез открити приемни ще потърсят мнението на гражданите какво искат да променят в своето населено място с европейските средства за периода до 2020 г. Предложенията на участниците ще се събират чрез специално разработена анкетна карта, в която те могат накратко да опишат своите виждания за развитие на селото, града, региона. На общо 277-те щанда всеки посетител ще получи още актуална информация и материали, свързани с новите програми и възможностите за финансиране на проектни идеи със средства от Европейските структурни и инвестиционни фондове.
Втората фаза на инициативата ще се състои в края на м. април, след като бъдат анализирани резултатите от допитването и определени най-често срещаните предложения. На информационни срещи екипите на Мрежата ще представят на потенциалните бенефициенти обобщената информация от проведената анкета, както и възможностите за реализиране на съответните проекти по действащите вече нови оперативни програми за периода 2014-2020 г.
Кампанията ще приключи със серия специални събития във всички 27 областни града в Деня на Европа – 9-ти май.
График на всички предстоящи събития е публикуван в секция „Календар“. Освен чрез посещение на откритите приемни, всеки желаещ може да се включи в анкетното проучване като попълни формуляр и го изпрати на електронния адрес на Областния информационен център, покриващ населеното място, към което се отнася предложението.
Формуляр за участие в допитването можете да изтеглите тук .
Списък с контактите на центровете от Мрежата ще намерите тук.
Инициативата е на Мрежата от 28 информационни центъра за популяризиране на Кохезионната политика на Европейския съюз в страната (Централен информационен и координационен офис и 27 областни информационни центъра) и се финансира от Оперативна програма „Техническа помощ“, съфинансирана от Европейския съюз чрез Европейския фонд за регионално развитие.
- Бившият депутат доц. Минчо Христов: Политиците – в затвора!
Пенсиите могат да станат над 1000 лева, пари има
.
Доц. Минчо Христов Доц. Минчо Христов е преподавател в Техническия университет, магистър по история от Хаванския университет, специализирал е в университета на Сао Пауло и Колумбийския университет, бил е гостуващ изследовател в Института за изследване на сигурността в ЕС, автор на десетки научни публикации и две книги. Беше депутат в 40-то Народно събрание, зам.-председател на Комисията за борба с корупцията.
.
– Г-н Христов, може ли да се говори за политическа мафия в България и какво означават у нас понятия като “ляво” и “дясно”?
– Разделението “ляво” и “дясно” обслужва политическата мафия, която няма никакъв цвят – тя не е нито лява, нито дясна. Това е просто една мафия. За мен основното разделение у нас е бедни и богати – крадци, които грабят милиарди всяка година, и ограбвани, които са над 90 на сто от българския народ. Време е да поставим сериозно въпроса защо живеем толкова бедно и всъщност бедна държава ли е България. Огромни средства изтичат всяка година, а политическата върхушка и мафия не прави нищо да се съберат тези пари.
Навремето зададох въпрос на Сергей Станишев докога неговото правителство ще търпи една частна фирма да плаща 1.5% концесионна такса и да изнася злато за 98.5%. В африканските държави тази такса е десетки пъти по-висока. Станишев мънкаше като ученичка – да, прав съм бил, щели да направят нещо. Нищо не направиха. А какво да кажем за кражбите чрез търговските вериги! Всеки месец от България се източват над 700 млн. лева от “Била”, “Лидъл”, “Кауфланд”…
България може би е на първо място в света по брой на депутатски лимузини. А двумилионна София е обслужвана от 16 линейки. Още по-голямо престъпление е т.нар. партийна субсидия. Отговорно заявявам, че тя е най-голямата в света. В Германия е 10 пъти по-малка. За мен тези хора наистина са престъпници и трябва да бъдат изметени. Това е пир по време на чума.
За мен частните пенсионни фондове са чисти пирамиди. Не познавам друга държава, където принудително по закон се вземат 5% от доходите на всички работещи граждани и се изсипват в няколко частни дружества, които ги харчат както намерят за добре. Чувал съм за астрономически заплати от порядъка на десетки хиляди левове на месец. Парите на хората в тези дружества не се увеличават, а реално намаляват. Това беше признато в комисията по бюджет и финанси. Какъв е смисълът от съществуването на тези дружества? Тези фондове трябва да са доброволни и хората да имат право на избор. Огромна лъжа е, че няма пари за пенсии. Това може лесно да се провери, ако се сметне една минимална заплата от 340 лева. От тях 60 лева всеки месец отиват за пенсионни цели. Ако умножите тези 60 лева по 12 месеца и после по 40 години, сложите една минимална лихва с натрупване от 5%, със сигурност ще получите сума над 100 хиляди лева, които е внесъл всеки пенсионер при минимална работна заплата. Като разделите тези 100 хиляди лева на броя години, които средно живее един пенсионер, ще получите пенсия над 1000 лева. А сега масовите пенсии са 200-250 лева. За мен това е престъпление. Истината е, че възрастните хора са си плащали осигуровките и при тогавашните заплати. Да не говорим за огромната държавна собственост, която се разграбва и в момента. Ако има елементарна политическа воля, държавата може да прибере огромни средства именно от тези заграбени предприятия – от големите приватизационни сделки и ЕРП-тата, които купуват тока за 10 стотинки, а го продават за 20. Народът пълни джобовете на шепа тарикати.– Какво трябва да се промени?
– Политическата система трябва да бъде променена. В парламента влизат не народни, а партийни мижитурки без доблест, които нямат собствено мнение и гласуват като машинки. На следващите избори трябва да излезе група от хора и да се противопостави на тази политическа мафия, която ни управлява последните 20 години. Това няма да е трудно, като се има предвид тоталното компрометиране на всички политически сили в парламента.
– Как могат да бъдат спрени кражбите на политиците?
– Има елементарни начини, които се прилагат в цял свят – да се направи пълна проверка на имуществото на всички министри, депутати и магистрати и какви данъци са платили. Бъдете сигурни, че 90% от тях могат да влязат в затвора. Това е решението. Попитах министъра на вътрешните работи Вучков защо МВР не вкара такъв закон. Той отказа да отговори – в присъствието на поне 200 души. Останах изумен, че нито една медия не подхвана темата. Започвам да мисля, че големите престъпници са в парламента.
– Във фалит ли е България?
– Мисля, че България е изключително богата страна. Посочих откъде могат да се вземат десетки милиарди годишно, но тези пари потъват в джобовете на една малобройна олигархия. В Румъния вкараха маса политици в затвора, в Гърция и САЩ – също. Защо в България няма нито един осъден политик?
.
Из интервю на Христо Куфов,
- Ромска фамилия тормози цяло село, събирала такса „спокойствие“
Цяло село се вдигна на бунт срещу ромска фамилия. В село Чомаковци, Община Червен бряг, хората с години са тормозени от трима братя, които се самонастаняват в изоставени къщи, бият местните жители и ги изнудват за пари, разказва репортерът на Нова телевизия Юлиана Цанева в предаването „Здравей, България“. Жителите на селото дори твърдят, че братята събират такса „спокойствие“, за да не ги бият и ограбват. Местните многократно са подавали жалби в полицията, но нямало резултат.
Снимка: Нова ТВБратята Георги, Петко и Минчо са от луковишкото село Беленци. Преди 25 години те заедно със семействата си се преселили в село Чомаковци.
„Тръгваме към мястото, където живее ромската фамилия, за да ги попитаме искат ли от хората такса „спокойствие“, за да не ги бият и ограбват. Откриваме най-големия от тях Петко и жена му пред малка бяла къща. Твърдят, че я купили отдавна. Разказват, че преди живеели в квартири из селото, но отричат да са обирали други домове. Петко не крие, че е излежавал няколко присъди за извършени кражби. Последно лежал девет месеца за кражба на дърва. Преди две седмици излязъл от затвора. Твърди обаче, че никога семейството му не е заплашвало или изнудвало за пари хората в селото.“ – разказва репортерката.
Свада със стрелба се разиграла миналия четвъртък, когато в селото от гурбет се завърнали мъже от друга ромска фамилия – Златкови. Петко твърди, че именно те нападнали семейството му пред дома им. Полицаи и жандармеристи от Плевен разтървали двете фамилии и задържали Петко и двамата му братя. 24 часа по-късно Петко е освободен, а братята му Георги и Минчо все още са в ареста. Семейството на Петко обаче недоволства защо и другите участници в свадата не са арестувани.
„През годините проблемите с всеки изминал ден се задълбочават. Засега няма никакво разрешение на проблема. Вследствие на жалбите на хората, ромите са викани в полицията, предупреждават ги и до там“ – обяснява кметът на селото Павел Иванов.
Източник: Novanews.bg
- Бюстът на Левски бе пренесен в черквата „Св. Иван Рилски“ в Чикаго
Бронзовият бюст на Васил Левски бе пренесен в българската православна църквата „Свети Иван Рилски Чудотворец“, намираща се на адрес: 5944 W Cullom Ave, Chicago, IL. Всеки желаещ може да отиде до църквата и да се прехласне пред красивото сътворение на двамата млади скулптори – Христо Георгиев от Поморие и Милен Каменов от Враца. Преди около месец бяха направени основите за бюст-паметника (б.р.: по-точно на 27 януари – вж. тук), а през изминалия петък, при минус 10 градуса по Целзий, шестима патриоти пренесоха реликвата от тайното място, където се съхраняваше повече от година, до мястото, където ще бъде издигнат величествено на повече от три метра височина. Начело с основния дарител Милчо Томов и младия Иван Тошев от Петрич, който за втори път идва да помага безвъзмездно със своя пикап, и четирима пернишки юнаци се включиха в трудоемкото, но вълнуващо пренасяне на бюста. В спомените на Кристиян Стойчев, Антонио Милков, Любомир Велков и Николай Василев това изживяване ще остане като изключително въздействаща следа, която ще топли сърцата до края на дните им.
„Както очаквах, с разпространението на новината за изграждането на бюст-паметника, все повече хора искат да се включат и да се докоснат до този исторически за българско Чикаго момент. На всички желаещи, които имат желанието и помагат за изграждането на паметника, искам да кажа едно голямо Благодаря ви, братя и сестри! Вашето отношение към идеята показва най-важното, че можем да бъдем смирени и обединени. И така, за да могат повече хора да преживеят този вълнуващ момент, взех решение всеки път да идват различни хора, които да помагат за сътворението на светинята. Първоначално искахме да го открием на 28-ми февруари, но времето не позволява да се извършват строителни дейности. Затова, в момента, в който прогнозата позволи, веднага отиваме да го завършим. Надяваме се до седми, осми март да бъде готов“ – каза основният дарител на бюст-паметника – Михаил Томов – Милчо.
Припомняме ви, че всеки, желаещ да се включи като дарител, ще получи сертификат за дарение от фондация „Ние българите по света“, който ще му остане за бъдещите поколения. Също така, когато бюст-паметникът бъде готов, по примера на Левски, всички направени дарения и разходи ще бъдат изложени на страниците на в. „България“, за да бъде видян всеки грош, изхарчен за благородната мисия.
.
Радостина Павлова,
- Даниел Митов поискал медия за българското малцинство в Сърбия
Учебниците за децата на българите от Западните покрайнини са отпечатани, работим по осигурявате на медия на български език в Сърбия – каза в Банско министърът на външните работи Даниел Митов.
.
Снимка: БЛИЦ „При посещението ми в Сърбия разговаряхме много подробно за учебниците, които трябва да бъдат доставени за българското малцинство в Сърбия, гарантираха, че са готови, дори президентът спомена, че са отпечатани“ – каза министър Митов. „Тепърва ще следим процеса, поканил съм колегата си Дачич на посещение в България, което ще стане при първа възможност. Подготвяме и междуправителствено заседание. На тези две заседания ще следим процеса по отношение на българското малцинство, също така трябва да се осигури медия на български език, което по закон трябва да им бъде гарантирано на българското малцинство, въпреки течащата в момента приватизация на медиите в Сърбия. Ние ще настояваме пред сръбските власти за медия на български език“, каза Митов.
„Пътят на Сърбия към Европейския съюз налага определено отношение към националните малцинства, и България като държава член на ЕС е длъжна да следи за спазването на тези правила. Аз съм убеден, че нашите сръбски колеги имат добрата воля и ще работим добре за в бъдеще“ – допълни той.
Министърът на външните работи награди призьорите в състезанието за дипломатите жени и мъже. Преходната купа на министъра на външните работи спечели посланикът на Чехия у нас Павел Вацек. Той бе класиран на второ място при мъжете-дипломати. Победител с най-добро време стана Ивайло Дерменджиев, почетен консул на Кения в България, а трети – Мариян Якубоци, посланик на Словакия. В категорията „дипломати-жени“ първа стана Жозефина Пекаркова. /БЛИЦ/
.
- България между русофилите и русофобите
45 горещи въпроса до българския русофил
.
Георги Георгиев, Фактор.бг
Някой русофил може ли да ми обясни защо България плаща най-скъпия руски газ в Европа?!
Някой русофил може ли да ми обясни защо България плаща най-скъпия руски дизел в Европа?!
Някой русофил може ли да ми обясни защо „Лукойл Нефтохим” АД за последните 6 години е отчел приходи от над 40 МИЛИАРДА ЛЕВА, но няма година, в която да е отчел и стотинка печалба?!
ДОВОЛНИ ЛИ СТЕ ОТ ТОВА?!
Доволни ли сте, че „Лукойл“ нямат измервателни уреди?!
Доволни ли сте, че нямате алтернатива?!
Доволни ли сте, че родителите ви късат от залъка си, от лекарствата си, за да грухат ненаситните кремълски гуши?!
Доволни ли сте, че енергийната ни система е доведена до колапс?!
Доволни ли сте, че от заплатите ви, от пенсиите ви, от детските надбавки се къса, за да се плаща за скъпото парно на държавна администрация, болници, училища, заради най-скъпия руски газ?!
Доволни ли сте, че от заплатите ви, от пенсиите ви, от детските надбавки се къса, за да се плаща за най-скъпия руски дизел?!
Доволни ли сте, че от години се саботира родното производство на газ?!
Доволни ли сте, че цели отрасли на химическата ни индустрия фалираха, защото в себестойността на продукцията им 60% се формира от скъпия руски газ?!
Доволни ли сте, че политиците ни, оплетени в корупционните схеми на руския енергиен империализъм, продават Родината и бъдещето на децата ви?!…
Някой русофил може ли да ми обясни защо през последните години над 10 000 000 руснаци избягаха от Россия?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо всички руски политици, олигарси и чиновници изпращат децата си на Запад?
Защо според техния Росстат още 57 % от хората с висше образование биха избягали веднага, ако могат?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия е на първо място в света по употреба на хероин и употребява 21% от цялото световно производство?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо средната консумация на спирт в Россия е 18 литра на глава от населението?!.
Знае ли русофилът, че според експерти на СЗО при консумация от над 8 литра на човек се касае за деградация на населението?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия отделя 25% от бюджета си за въоръжение, докато всички останали държави отделят не повече от 3-4%?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо не ползва нищо руско – нито кола, нито телефон, нито компютър, нито лекарство, нито дрехи, нито храна, нито лекарства?!
Защо?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия произвежда само 2% от световния БВП , а владее 16.7% от общата територия?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо 95% от брутния продукт на Россия е от добив на суровини и по този показател е зад повечето държави от третия свят?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо в Россия има най-много убийства на глава от населението и най-много полицаи на глава от населението?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо за последните 20 години от картата на Росиия са заличени над 13000 села и 215 града?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо на 100 новоредени в Россия се падат 100 аборта?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия е единствената държва в света, в която официалната работна заплата е по-ниска от официалния жизнен минимум, който в момента е около 200 лв. или 8200 рубли.
Някой русофил ще ми обясни ли защо руските милиардери плащат най-ниски данъци – 13%. (Във Франция и Швеция – 57%, Дания – 61%, Италия – 66%)
Някой русофил ще ми обясни ли защо 1% от населението владее почти 100% от природните богатства в Россия?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия дава природните си залежи на концесия на западни фирми като ШЕЛ, Бритиш Петролиум, Шеврон -Тексако, Тотал?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия взе целия златен резерв на България?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо се наложи тристахиляден окупационен корпус на Червената армия, чиято издръжка бе по-голяма от бюджета на България, да окупира България от 1944 г. до 1947 г.?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия сътвори т.нар. „македонска” нация и я наложи с насилия, репресии и убийства над стотици хиляди българи и защо Россия днес е единствената държава, която признава и подкрепя официално антибългарската организация ОМО Илинден?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо Россия е против Съединението на България?!
Защо напада България през 1916 г.?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо през 1989 г. България осъмна с 10 милиарда долара дълг, съизмерим по покупателна способност точно с днешния ни външен дълг, който не сме спрели да обслужваме от тогава?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо през 1989 г. България осъмна като най-бедната държава в Европа, с най-малки пенсии и заплати, с неефективна и неработеща икономика, изцяло по руски образец, с руски машини и съоръжения?!
Някой русофил ще ми посочи ли поне едно десетилетие в историята на Россия, в която тя да не е нападала, газила и мачкала някой народ или държава?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо за роснака всички, които искат свобода и независимост се превръщат във врагове?!
Някой русофил може ли да ми посочи един народ или държава в съседство на Россия, които да не са били нападани?!
Някой русофил може ли да ми посочи поне една държава, в която да е стъпил руският ботуш и да не са последвали насилия, терор, корупция, престъпност и бедност?!
Някой русофил може ли да ми обясни защо най-много роснаци са избити от самите роснаци и какво да очакваме от тях по отношение на други народи?!
Някой русофил може ли да ми обясни защо роснака не е убил дори един американец, но е избил хиляди и хиляди поляци, чехи, украинци, литовци, естонци, българи, унгарци латвийци, финландци, грузинци…?!
Някой русофил ще ми каже ли от колко столетия Россия яде украинското жито?!
Някой русофил ще ми обясни ли защо роснаците с такава жестокост и свирепост избиват един народ, за който довчера твърдяха, че му е братски?!
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
.
България между русофобите и русофилите
.
Георги Дамянов, Altermedia.bg
През последните дни следя внимателно информационните потоци относно България. Ако човек си направи труда да филтрира публикуваното в мрежата, ще види, че в нашата държава от месеци се води информационна война. Интернет пространството е обсебено от виртуалния дуел между „русофили“ и „русофоби“. Умишлено ги поставям в кавички, тъй като за мен тези хора са или платени елементи, или просто с умствени и психически отклонения. Оставям на страна темата платени или луди. Тя е без значение в случая. По-важният въпрос е ще допуснем ли тези хора да тровят съзнанието на българския народ? Мисля, че и двете категории са еднакво вредни и могат да бъдат окачествени само и единствено като чужди подлоги. Моето мнение е крайно, може би дори пресилено, но не мога да си представя как българи могат да служат и да пригласят на чужди каузи, поставяйки чуждия интерес над българския.
А това е напълно очевидно. Нито митът, че Русия е само добра и непорочна, нито легендата, че западните държави и САЩ милеят за България, са верни. И двете тези са чужда пропаганда. Една гадна, гнусна, информационна манипулация. Мога да кажа дори провокация към България и българския народ. Самият аз съм пътувал десетки пъти до Руската федерация, включително и зад Урал, и това, което нашите „русофили“ твърдят и викат, е напълно погрешно. Русия е една държава на голямото разделение. Бил съм в и в Санкт Петербург, и в Москва, и в Архангелск. Има огромно разделение между бедни и богати, между чиновническата каста и обикновените хора. Руснаците не искат война всъщност, не искат да се забъркват в международни афери. Обикновеният руски гражданин иска да живее добре – да получава добра заплата, добри публични услуги, да иде на почивка и да бъде оставен на мира. Всъщност, централната власт и чиновниците се нуждаят от конфликт. За да станат по-богати. Нали се сещате, че доставките за армията и продоволствията са в ръцете на няколко олигарси. Нали се сещате, че тези, които искат война, няма да идат да воюват?! Те с удоволствие ще пратят да се бият онези от панелните блокове, пробутвайки им, че това е патриотичен за тях дълг. Преди месец бях в Москва. Много от хората проклинат настоящото положение и обясняват, че заради Крим и цялата неразбория с Украйна са станали по-бедни. Разбира се, има и други гласове, които казват, че Русия този път трябва да покаже мускули, защото има своето място на световната сцена. Обаче, никой не иска да умира или да се лиши от нормалния си живот заради имперските амбиции на Кремъл. В Русия тече една страшна пропаганда, но хората едва ли я приемат.
А що се отнася до Запада и САЩ. Те са в абсолютно същата позиция. Вярва ли някой, че обикновеният гражданин от Върмонт или Мюнхен желае война? Точно обратното – много от хората считат, че всичко трябва да се реши с преговори, още повече, че хората много повече се страхуват от „Ислямска държава“, отколкото от „руската мечка“. Според социологически проучвания мнозинството от гражданите в държавите от ЕС смятат исляма за много по-голяма заплаха от Русия. Какво говори това? Че западните държави няма да посмеят да направят каквото и да е против волята на избирателите, защото идват избори – във Великобритания, във Франция и т.н. Дрънкането на оръжията е една бутафория. За ваше сведение, Германия никога няма да направи и една по-сериозна стъпка срещу Русия, докато ползва газ от „Газпром“ на ниски цени. Това е положението.
Връщам се на пропагандата тук. Може да се прочетат всякакви безумия във Фейсбук и по разни сайтове и сайтчета. Това е информационна война. Със сигурност знам, че редица правителства и големи корпорации има бюджети точно за такива сайтове, които да тиражират пропаганда под маската на информация. И нашите „русофили“ и „русофоби“ са част от схемата, която носи пари и влияние. Неслучайно можем да прочетем безумия като „Танкове пътуват през България към Русия“ или „Започва Трета световна война – България е пушечно месо“, или „Руски самолети кръжат на България“, „България е мишена на Русия заради САЩ и НАТО“… Съзнателно или не, всеки, който тиражира подобни глупости, е част от чуждата пропаганда. Най-лошото е, че тук в България има хора, които с хляб и сол ще посрещат и едните, и другите. Най-лошо е, че докато България се топи с по 100 човека на ден, ще се намерят мекерета да правят митинги и да държат речи с апологеми за едните или другите. Най-лошото е, че някои от нашите националисти се увличат по руската карта, а „русофобите“ надянаха маските на българофили. Обаче, може ли да бъде националист оня, който вее червени знамена с петолъчки и размахва лика на Сталин, и може ли да бъде „българофил“ оня, който само преди година наричаше националистите фашисти и ксенофоби?! Мисля, че не.
- Над 144 хиляди регистрирани психично болни в България
Тази статистика обхваща само пациентите, пожелали да бъдат проследявани амбулаторно.
Снимка: КРОСС 144 203 българи са се регистрирали като психично болни, съобщи БГНЕС, цитирайки писмен отговор на здравния министър Петър Москов на депутатски въпрос. Данните са на Националния център за обществено здраве и анализи и се отнасят само за болните под наблюдение на психиатричните заведения у нас към 31 декември 2013 г.
В отговора си Москов уточнява, че „статистиката отразява само броя на пациентите, пожелали да бъдат проследявани амбулаторно“. „В България липсва цялостна информационна система, с която да се осъществява регистрация на лица с психични заболявания, поради което няма данни за броя им“, допълва здравният министър.
Той цитира данни и от епидемиологично проучване на психичната болестност, според което 19,5% българите през даден етап от живота си са преживели психично разстройство. Изследването установило още, че над една пета (21,6%) от дните, в които българите са били неработоспособни, са свързани с психично разстройство.
Източник: в. „Сега“
- Чего на самом деле хочет ИГИЛ
Грэм Вуд, The Atlantic
Источник издания на русском: Inosmi.ru
ЧАСТЬ ПЕРВАЯ
.
«Исламское государство» это уже не сборище психопатов. Это религиозная организация с тщательно продуманными убеждениями, считающая себя ключевой движущей силой надвигающегося апокалипсиса. Что это значит для ее стратегии — и как остановить эту силу?
Что такое «Исламское государство»?
Откуда оно появилось, и каковы его намерения? Простота этих вопросов обманчива, и мало кто из западных лидеров знает ответ. В декабре New York Times опубликовала конфиденциальные комментарии генерал-майора Майкла Нагаты (Michael K. Nagata), командующего американскими силами специального назначения на Ближнем Востоке, в которых он признался, что не понимает причин притягательности ИГИЛ. «Мы не нанесли поражения идее (которая движет ИГИЛ). Мы даже не понимаем эту идею», — сказал он. В прошлом году президент Обама называл «Исламское государство» то «не-исламским», то «вторым составом «Аль-Каиды»», демонстрируя ту путаницу, которая существует в представлениях о данной организации. Возможно, это сыграло свою роль в том, что были допущены серьезные стратегические ошибки.
ИГИЛ в июне прошлого года захватил иракский город Мосул и уже контролирует территорию, которая по площади больше Британии. Лидером этой организации с мая 2010 года является Абу Бакр аль-Багдади (Abu Bakr al-Baghdadi), однако до прошлого лета единственным его изображением была нечеткая фотография, оставшаяся после пребывания этого человека в заключении у американцев в тюрьме Кэмп-Букка во время оккупации Ирака. И вот 5 июля прошлого года он взошел на минбар мечети Аль-Нури в Мосуле, чтобы прочитать проповедь в праздник Рамадан в качестве первого халифа за долгие годы. В тот момент повысилось качество его изображения на пленке, а также его статус, поскольку из партизана, за которым ведется охота, он превратился в главнокомандующего всех мусульман. Вслед за этим усилился наплыв джихадистов со всего мира, который сегодня приобрел невиданные масштабы и темпы. И этот наплыв продолжается.
Наше неведение об «Исламском государстве» в некоторой степени вполне понятно. Это отшельническое царство, куда мало кто ездит, и откуда мало кто возвращается. Багдади говорил на камеру всего один раз. Но его выступление, а также бесчисленные пропагандистские видеоклипы и послания ИГИЛ присутствуют в интернете. А сторонники халифата упорно трудятся над тем, чтобы об их проекте стало известно как можно больше. Мы можем сделать вывод, что их государство отвергает мир в принципе, что оно жаждет геноцида, что его религиозные взгляды по своей природе не могут меняться, даже если перемены обеспечат ИГИЛ выживание, и что оно считает себя предвестником и главным участником грядущего конца света.
«Исламское государство», также известное под названием «Исламское государство Ирака и Леванта» (ИГИЛ), следует вполне определенной разновидности ислама, чьи представления о Судном дне имеют значение для его стратегии и способны помочь Западу лучше узнать своего врага и предугадать его поведение. Его приход к власти в меньшей степени похож на триумф «Братьев-мусульман» в Египте (ИГИЛ считает их вероотступниками), и в большей на реализацию безысходной альтернативной реальности, в которой выжили религиозный деятель и сектант Дэвид Кореш (David Koresh) и организатор массового самоубийства проповедник Джим Джонс (Jim Jones). Но он пришел, чтобы обрести абсолютную власть не над несколькими сотнями людей, а над 8 миллионами.
У нас вдвойне неверное представление о природе «Исламского государства». Во-первых, мы считаем джихадизм монолитным движением и применяем логику «Аль-Каиды» к организации, которая намного превосходит ее. Те сторонники «Исламского государства», с которыми мне удалось побеседовать, до сих пор называют Усаму бен Ладена «шейхом Усамой», что является почетным званием. Но джихадизм эволюционировал со времен расцвета «Аль-Каиды», который пришелся на 1998-2003 годы, и многие джихадисты сегодня с высокомерием смотрят на задачи этой группировки и на ее нынешнее руководство.
Бен Ладен считал терроризм прологом к халифату, возникновения которого при своей жизни он не ждал. Его организация была гибкой, имела широкий географический охват и состояла из множества автономных ячеек. В отличие от «Аль-Каиды», ИГИЛ для поддержания легитимности требуется территория, а также иерархическая структура, чтобы управлять этой территорией. (Его бюрократия поделена на гражданскую и военную части, а территория на провинции.)
Во-вторых, ложное представление о ИГИЛ у нас возникает из-за благонамеренной, но бесчестной кампании, в ходе которой делается попытка лишить эту организацию ее средневековой религиозной природы. Питер Берген (Peter Bergen) который в 1997 году стал первым продюсером интервью с бен Ладеном, озаглавил свою первую книгу «Корпорация Священная война», признавая то обстоятельство, что бен Ладен является порождением современного светского мира. Бен Ладен придал террору корпоративную форму и начал выдавать территориальные лицензии на его применение. Он требовал конкретных политических уступок, скажем, вывода американских войск из Саудовской Аравии. Его рядовые с уверенностью колесили по миру. В последний день своей жизни Мохаммед Атта (Mohammad Atta) делал покупки в магазинах Walmart и обедал в пиццерии Pizza Hut.
Возникает искушение повторить это наблюдение — что джихадисты это современные и нерелигиозные люди, у которых отнюдь не отсталые политические взгляды, однако они скрывают свою сущность под средневековыми религиозными одеяниями — и повесить тот же самый ярлык на «Исламское государство». Но на самом деле, деятельность этой организации кажется бессмысленной, если не смотреть на нее как на искреннее, твердое и тщательно продуманное намерение вернуть цивилизацию в правовую среду седьмого века, а в конечном итоге вызвать апокалипсис.
Самыми активными проповедниками такой точки зрения являются руководители ИГ и его сторонники. Они с презрением говорят о «модернизме». В разговорах они утверждают, что не могут и не будут отклоняться от руководящих предписаний, которые закрепил в исламе пророк Мухаммед и его ранние последователи. Они часто употребляют иносказания и кодовые слова, которые немусульманам кажутся странными и старомодными, но в действительности являются ссылками на конкретные традиции и тексты раннего ислама.
Вот один пример. В сентябре главный официальный представитель ИГИЛ шейх Абу Мухаммад аль-Аднани (Abu Muhammad al-Adnani) призвал мусульман из западных стран, таких как Франция и Канада, искать неверных и «разбивать им головы камнями», травить их, давить автомобилями и «уничтожать их посевы». Для западного уха эти библейские кары (забивание камнями и уничтожение посевов) звучат весьма странно на фоне более современного призыва об убийстве посредством транспортных средств. (Как бы показывая, что он может терроризировать других даже посредством видео, Аднани назвал госсекретаря Джона Керри «необрезанным козлом».)
Но Аднани просто нес вздор. Его речь перемежалась богословскими и правовыми рассуждениями, а со своими разглагольствованиями об уничтожении посевов он просто вторил указаниям Мухаммеда не трогать колодцы с водой и посевы — но только не в том случае, когда армии ислама занимают оборонительные позиции. В этих обстоятельствах находящиеся в землях неверных, или кафиров, мусульмане должны быть беспощадными и травить всех подряд.
Действительность такова, что «Исламское государство» исламистское. Очень исламистское. Да, оно влечет к себе психопатов и авантюристов, в основном из числа недовольного населения Ближнего Востока и Европы. Но религия, которую проповедуют его самые пламенные приверженцы, происходит от весьма последовательных и даже ученых толкований ислама.
Буквально все важные решения и законы, которые принимает ИГ, соответствуют тому, к чему оно призывает в прессе, в своих заявлениях, на своих плакатах, номерных знаках автомашин, на монетах и канцелярских принадлежностях. Это такая «пророческая методика», подразумевающая точное и неукоснительное следование пророчествам и примеру Мухаммеда. Мусульмане могут отвергать «Исламское государство», и так поступают почти все. Но делая вид, что это не религиозная организация, ожидающая очередного пришествия, а поэтому для борьбы с ней необязательно понимать ее богословские взгляды, Соединенные Штаты уже серьезно недооценили ИГИЛ и поддерживают глупые планы по противодействию ему. Нам придется познакомиться с интеллектуальной генеалогией «Исламского государства», если мы хотим действовать так, чтобы не укреплять его, а вынуждать заниматься саморазрушением по причине собственного чрезмерного усердия.
1. Преданность
В ноябре «Исламское государство» выпустило нечто вроде информационно-рекламного ролика, в котором заявило, что ведет свое происхождение от бен Ладена. Оно признало в качестве своего непосредственного прародителя жестокого лидера «Аль-Каиды в Ираке» Абу Мусаба аз-Заркави (Musa’b al Zarqawi), который руководил этой организацией с 2003 по 2006 год вплоть до своей гибели. После него было еще два лидера из числа полевых командиров, а потом настала очередь Багдади, названного халифом. Что примечательно, в этом ряду не упоминается преемник бен Ладена Айман Аз-Завахири (Ayman al Zawahiri) — лупоглазый египетский офтальмолог, который в настоящее время возглавляет «Аль-Каиду». Завахири не стал присягать на верность Багдади, и его все больше ненавидят собратья джихадисты. Этот человек не обладает особой харизмой, что способствует еще большей его изоляции. На видеокадрах он кажется косоглазым и недовольным. Но раскол между «Аль-Каидой» и ИГИЛ назревал уже давно, и этим отчасти объясняется столь мощная кровожадность последнего.
Коллегой Завахири по изоляции является 55-летний мусульманский клирик из Иордании по имени Абу Мухаммад Аль-Макдиси (Abu Muhammad al Maqdisi), который с полным основанием может претендовать на звание интеллектуального архитектора «Аль-Каиды» и самого важного джихадиста из числа тех, кто неизвестен среднестатистическому читателю американских газет. По большинству доктринальных вопросов между Макдиси и ИГ существует полное согласие. И первый, и второе связывают себя с джихадистским крылом суннитского течения, называемого салафизм. Это название происходит от арабского «ас-саляф ас-салихун», что означает «праведные предки». Этими праведными предками являются сам пророк и его первые приверженцы, которых салафиты чтят и которым подражают, считая образцом во всем, включая войну, моду, семейную жизнь и даже лечение зубов.
Макдиси учил Заркави, который затем отправился на войну в Ирак, помня советы старшего. Но Заркави превзошел наставника в фанатизме, и со временем тот начал его упрекать. Речь шла о склонности Заркави устраивать кровавые спектакли, а также о его ненависти к другим мусульманам, доходившей до того, что он предавал их анафеме и убивал. В исламе такой обычай как такфир, или обвинение в неверии, с точки зрения богословия чрезвычайно пагубный и рискованный. «Если человек говорит брату: «Ты неверный», — поучал пророк, — значит, прав один из них». Если обвиняющий ошибается, значит, он сам совершил акт богоотступничества, сделав ложное обвинение. Наказанием за вероотступничество является смерть. Тем не менее, Заркави необдуманно расширил список поступков, из-за совершения которых мусульмане могут стать неверными.
Макдиси написал бывшему ученику, что тот должен проявлять осторожность и «не объявлять такфир всем подряд», «не называть людей вероотступниками за их грехи». Разница между вероотступником и грешником может показаться неразличимой, однако в этом главный пункт противоречий между «Аль-Каидой» и «Исламским государством».
Отрицание святости Корана и пророчеств Мухаммеда это откровенное вероотступничество. Но Заркави и порожденное им «Исламское государство» придерживаются мнения о том, что есть и много других поступков, из-за которых мусульманин может быть отлучен от ислама. В некоторых случаях среди них могут быть продажа алкоголя или наркотиков, ношение западной одежды, сбритая борода, участие в голосовании, причем даже за мусульманского кандидата, а также нежелание называть вероотступниками других людей. В этот список также входит принадлежность к шиизму (большинство иракцев шииты), потому что «Исламское государство» считает шиизм нововведением, а нововведение по Корану это отрицание изначального совершенства. («Исламское государство» утверждает, что такие общепринятые шиитские обычаи как совершение намаза на могилах имамов и публичное самобичевание не имеют основы в Коране и в деяниях пророка.) А это значит, что примерно 200 миллионов шиитов должны умереть. Как и главы всех мусульманских стран, которые возвысили придуманный человеком закон над шариатом, когда баллотировались на свой пост или претворяли в жизнь законы не божественного происхождения.
Следуя обычаю такфир, «Исламское государство» намерено очистить мир, убив огромное количество людей. Из-за отсутствия объективной информации с занимаемой им территории точные масштабы расправ неизвестны, однако сообщения в социальных сетях из этого региона свидетельствуют о том, что казни отдельных людей происходят более или менее постоянно, а массовые убийства каждые несколько недель. Чаще всего жертвами становятся мусульманские «вероотступники». Похоже, что автоматическому уничтожению не подлежат христиане, которые не оказывают сопротивления своей новой власти. Багдади позволяет им жить, если они платят особую подать, известную как джизья, а также признают свое подчиненное положение. Власть Корана в этом вопросе неоспорима.
Прошли столетия с тех пор, как в Европе прекратились религиозные войны, и как прекратили погибать в огромных количествах люди из-за мудреных богословских разногласий. Наверное, именно поэтому население западных стран с таким недоверием и скептицизмом встретило новости о теологической теории и практике «Исламского государства». Многие просто отказываются верить, что эта организация так фанатична в своей вере, как о ней говорят. Им кажется, что она не такая косная, устремленная в прошлое и зацикленная на апокалипсисе, как об этом свидетельствуют ее поступки и заявления.
Их скептицизм вполне понятен. В прошлом те люди, которые обвиняли мусульман в слепом следовании древним писаниям, подвергались заслуженной критике со стороны ученых, самым известным среди которых был ныне покойный Эдвард Саид (Edward Said), отмечавший, что называть мусульман «отсталыми» это просто такой способ их унижения. Эти ученые призывали смотреть на условия, в которых возникли такие идеологии – плохое государственное управление, изменения общественных устоев и норм, унижение людей в тех землях, которые ценят только за имеющуюся там нефть.
Без признания этих факторов любое объяснение причин усиления «Исламского государства» будет неполным. Но зацикливаться на них и тем самым исключать идеологию тоже неверно, ибо это является отражением западной предвзятости иного рода: что если религиозная идеология не имеет особого значения в Вашингтоне или Берлине, она должна быть в равной мере неактуальна и не нужна в Ракке или Мосуле. Когда палач в маске говорит «Аллах акбар», отрубая голову вероотступнику, иногда он все-таки делает это по религиозным соображениям.
Многие мусульманские организации основного толка дошли до заявлений о том, что «Исламское государство» на самом деле не исламское. Конечно, это очень успокаивает, когда подавляющее большинство мусульман абсолютно не желают вместо голливудских фильмов смотреть по вечерам публичные казни. Но как сказал мне ведущий специалист по теологии «Исламского государства» из Принстона Бернард Хейкел (Bernard Haykel), мусульмане, называющие «Исламское государство» не исламским, обычно «испытывают неловкость и пытаются проявлять политкорректность, приукрашивая свою религию» и «не обращая внимания на то, чего она требовала в историческом и правовом плане». Отрицания религиозного характера «Исламского государства», сказал он, коренятся в «бессмысленной межконфессиональной христианской традиции».
Все ученые, с которыми я разговаривал об идеологии ИГ, отсылали меня к Хейкелу. Этот человек, который наполовину ливанец, рос в Ливане и США, и когда он говорит сквозь свою мефистофелевскую бородку, у него можно заметить легкий иностранный акцент.
Как сказал Хейкел, ряды членов «Исламского государства» насыщены религиозной силой и энергией. Цитаты из Корана слышны там постоянно. «Даже рядовые бойцы, и те постоянно твердят эти вещи, — отметил Хейкел. — Они смотрят в свои камеры и шаблонно повторяют основополагающие догмы, делая это все время». Он считает смехотворным утверждение о том, будто ИГ исказило тексты ислама, и считает, что причиной таких заявлений может быть только предумышленное неведение. «Люди хотят освободить ислам от ответственности и снять с него все грехи, — говорит Хейкел. — Они повторяют это заклинание о том, что «ислам религия мира». Так поступают мусульмане, так они толкуют свои тексты». И эти тексты приемлют все сунниты, а не только ИГ. «У этих парней легитимности не больше, чем у всех прочих», — отмечает Хейкел.
Все мусульмане признают, что первые завоевания Мухаммеда были не очень-то приличными и опрятными, и что вошедшие в Коран и в повествования о правлении пророка законы войны были сформулированы так, чтобы соответствовать тем неспокойным и жестоким временам. По оценкам Хейкела, боевики «Исламского государства» это настоящий рецидив раннего ислама, и что они добросовестно воспроизводят его нормы войны. Они совершают такие поступки, которые современные мусульмане не считают неотъемлемой частью священных текстов. «Рабство, распятие, обезглавливание — извращенные джихадисты не переносили эти средневековые традиции в настоящее время выборочно, — говорит Хейкел. — Нет, боевики ИГИЛ просто с головой погрязли в этих средневековых традициях, и оптом переносят их в сегодняшний день».
Коран называет распятие одним из немногих разрешенных наказаний для врагов ислама. Подать на христиан находит явное подтверждение в девятой главе Корана (сура «Ат-Тауба», или «Покаяние»). Она предписывает, что мусульмане должны бороться с христианами и иудеями до тех пор, пока они «не заплатят покорно джизью и не почувствуют себя сломленными». Пророк, которого все мусульмане считают идеалом, навязывал эти правила и владел рабами.
Лидеры ИГ считают подражание Мухаммеду своим непременным долгом и возрождают традиции, которые на протяжении сотен лет были в забытьи. «Что в них поражает, так это не только буквализм, но и та серьезность, с которой они читают эти тексты, — говорит Хейкел. — Это навязчивая и даже маниакальная серьезность, какой у мусульман обычно не бывает».
До возникновения «Исламского государства» самую радикальную преданность нормам пророка в прошлые века проявляли лишь ваххабиты в Аравии 18-го века. Они захватили большую часть того, что сейчас называется Саудовской Аравией, и их жесткие правила сохранились в виде разбавленной версии шариата, существующего в этой стране. Но Хейкел видит важное различие между этими группами: «Ваххабиты не были разнузданны в своем насилии». Их окружали мусульмане, они покорили земли, которые уже были исламскими. Поэтому ваххабиты сдерживались. «ИГИЛ, в отличие от них, действительно по-новому переживает ранний период». Ранние мусульмане жили в окружении немусульман, а ИГИЛ из-за своей склонности к такфиру считает, что находится в такой же ситуации.
Если «Аль-Каида» и хотела возродить рабство, то она никогда об этом не говорила. Зачем? Скорее всего, такое молчание по поводу рабства было составной частью стратегического замысла, и эта группировка думала об общественном мнении. Когда ИГИЛ начал порабощать людей, против этого стали возражать даже некоторые его сторонники. Тем не менее, халифат беззастенчиво продолжает поддерживать рабство и распятие на кресте. «Мы покорим ваш Рим, сломаем ваши кресты и поработим ваших женщин, — пообещал представитель ИГИЛ Аднани в одном из своих периодических посланий Западу. — Если мы не доживем до этого времени, до него доживут наши дети и внуки, и они отправят ваших сыновей как рабов на невольничий рынок».
В октябре журнал ИГИЛ «Дабик» опубликовал статью под названием «Возрождение рабства», в которой поднимается вопрос о том, не являются ли езиды (древняя курдская секта, позаимствовавшая элементы ислама и подвергшаяся нападениям боевиков ИГ на севере Ирака) впавшими в ересь мусульманами, которые по этой причине заслужили смерть, или они просто язычники, а поэтому их на полном основании можно сделать рабами. Собралась группа богословов ИГИЛ, и по приказанию властей стала решать этот вопрос. Как пишет анонимный автор статьи, если они язычники, то
женщин и детей езидов следует разделить в соответствии с законом шариата между бойцами «Исламского государства», которые участвовали в боевых действиях в Синджаре [на севере Ирака] … Порабощение семей кафиров [неверных] и превращение их жен в наложницы это твердо установленная норма шариата. И если кто-то будет отрицать ее или насмехаться над ней, значит, он отрицает и насмехается над строками Корана и над повествованиями о пророке … а следовательно, отступает от исламской веры.
2. Территория
Есть предположение, что в ряды ИГ вступили десятки тысяч мусульман из-за рубежа. Рекруты приезжают из Франции, Британии, Бельгии, Германии, Голландии, Австралии, Индонезии, США и многих других стран. Многие приезжают туда воевать, и многие намереваются там погибнуть.
Профессор Королевского колледжа в Лондоне Петер Нойман (Peter Neumann) рассказал мне, что голоса в онлайне играют важную роль в распространении пропаганды, делая так, чтобы новички знали, во что надо верить. Вербовка через интернет расширила демографию джихадистского сообщества, позволив консервативным мусульманским женщинам, практически запертым в своих домах, общаться с вербовщиками, в результате чего они подвергаются радикализации и направляются в Сирию. Распространяя свой призыв на оба пола, «Исламское государство» надеется построить полноценное общество.
В ноябре я отправился в Австралию, чтобы встретиться с 30-летним Мусой Серантонио (Musa Cerantonio), которого Нойман и другие ученые называют одним из двух самых важных «новых духовных авторитетов», призывающих иностранцев вступать в ИГИЛ. На протяжении трех лет он работал телепроповедником на канале Iqraa TV в Каире, однако ушел оттуда, когда руководство канала стало возражать против его частых призывов к созданию халифата. Сейчас он проповедует на страницах Facebook и Twitter.
Серантонио крупный и дружелюбный мужчина с манерами книжного червя. Он сказал мне, что его ужасают видеозаписи казней. Он ненавидит насилие, хотя сторонники ИГ должны им заниматься. (Среди джихадистов он выступает против взрывов с участием смертников на том основании, что Всевышний запрещает самоубийство, вызывая тем самым противоречия. В его взглядах есть и другие отличия от позиций ИГ.) У него такая же запущенная растительность на лице, какую можно увидеть у некоторых великовозрастных фанатов «Властелина колец». А его одержимость апокалиптическими исламистскими идеями кажется знакомой. Похоже, он оживотворяет ту драму, которая человеку со стороны кажется средневековой фантазией, но только с настоящей кровью.
В июне прошлого года Серантонио с женой попытался эмигрировать (он не говорит куда, однако с хитрецой замечает, что «ездить в Сирию противозаконно»), однако их перехватили в пути на Филиппинах и депортировали обратно в Австралию на том основании, что у них была просрочена виза. Австралия объявила противозаконными попытки вступить в «Исламское государство» или уехать на его территорию, а поэтому конфисковала паспорт Серантонио. Он застрял в Мельбурне, где его хорошо знает местная полиция. Если Серантонио поймают, когда он будет помогать людям с переездом на территорию ИГИЛ, он сядет в тюрьму. Однако пока он на свободе – этот формально независимый идеолог, ставший весомым авторитетом для других джихадистов в вопросах доктрины «Исламского государства».
Мы встретились в обеденное время в густонаселенном и мультикультурном районе Мельбурна Фуктскрей, где находится штаб-квартира издательства путеводителей Lonely Planet. Серантонио вырос здесь. Один из его родителей родом из Ирландии, а второй из итальянской Калабрии. На типичной для этого района улице можно найти африканские рестораны, вьетнамские магазины и увидеть молодых арабов, разгуливающих в салафитской униформе, состоящей из всклокоченной бороды, длинной рубахи и коротких штанов.
Серантонио описал ту радость, которую он испытал, когда Багдади 29 июня был провозглашен халифом. Месопотамия внезапно стала оказывать прямо-таки магнетическое воздействие на него и его друзей. «Я был в гостинице [на Филиппинах] и вдруг увидел заявление на телевидении, — сказал он мне. — Я был изумлен, и сразу подумал — почему я застрял здесь, в этой чертовой комнате?»
Последним халифатом была Османская империя, которая достигла пика своего развития в 16-м веке, а затем пережила длительный упадок, пока основатель Турецкой Республики Мустафа Кемаль Ататюрк не подверг ее в 1924 году эвтаназии. Однако Серантонио, как и многие другие сторонники ИГИЛ, не считает тот халифат законным, потому что там не исполнялись в полной мере исламские законы, требующие забивания камнями, рабства и отрубания конечностей, и потому что халифы там не были выходцами из племени пророка курайш.
Багдади во время своей проповеди в Мосуле пространно говорил о важности халифата. Он заявил, что возрождение халифата, который не функционировал около 1 000 лет (разве что номинально), является общей обязанностью мусульман. Он со своими преданными сподвижниками «поспешил провозгласить халифат и назначить имама» во главе нового образования. Багдади заявил: «Это долг мусульман, долг, который был утрачен на многие столетия … Мусульмане грешат, не исполняя его, но они должны постоянно стремиться к установлению халифата». Как и бен Ладен до него, Багдади выражался витиевато, часто ссылаясь на священные тексты и переходя на классическую риторику. Но он, в отличие от бен Ладена и фальшивых халифов Османской империи, курайшит.
Халифат, сказал мне Серантонио, это не только политическое образование, но и путь к спасению. Пропаганда ИГИЛ часто сообщает о том, как джихадистские группировки со всего мусульманского мира приносят ему клятву верности. Серантонио процитировал высказывание пророка о том, что умереть без клятвы верности значит умереть как джахиль (невежда) «смертью безверия». А теперь подумайте, что мусульмане (да и христиане, раз уж на то пошло) думают о том, как бог поступает с душами людей, которые умирают, не познав единственную истинную веру. Они не найдут спасения, но и прокляты тоже не будут. Точно так же, сказал Серантонио, признающий единого всемогущего Бога и совершающий намаз мусульманин не считается прожившим истинно мусульманскую жизнь, если он не даст клятву верности полноправному халифу и не исполнит обязательства этой клятвы. Я заметил, что в таком случае подавляющее большинство мусульман в истории и все, кто ушел из жизни в период с 1924 по 2014 год, умерли смертью безверия. Серантонио мрачно кивнул: «Я бы даже осмелился сказать, что халифат восстановил ислам».
Я спросил Серантонио о его собственной клятве, и он быстро поправил меня: «Я не говорил, что дал клятву верности». Он напомнил мне, что в соответствии с австралийским законодательством давать клятву верности ИГ противозаконно. «Но я согласен с тем, что Багдади отвечает требованиям, — продолжил он. — Я просто подмигну вам, а вы уже сами понимайте это, как хотите».
Чтобы стать халифом, надо соответствовать условиям, изложенным в суннитском законе: быть взрослым мусульманином мужского пола родом из племени курайш, показывать образец нравственной добродетели и честности, обладать физической и умственной полноценностью, а также авторитетом и властью («амр»). Соответствовать последнему критерию, заявил Серантонио, труднее всего. Для этого халиф должен обладать территорией, на которой он может вводить исламский закон. «Исламское государство» Багдади добилось этого задолго до 29 июня, заявил Серантонио. И как только оно сделало это, один новообращенный мусульманин с Запада (Серантонио назвал его «одним из лидеров ИГ») начал разговоры о моральном обязательстве провозгласить халифат. Он и другие люди тихо разговаривали с членами руководства и убеждали их, что дальнейшие проволочки это грех.
По словам Серантонио, возникла целая фракция, готовая объявить войну группировке Багдади, если та и дальше будет тянуть время. Она подготовила письма на имя влиятельных членов ИГИЛ, выражая свое недовольство отказом назначить халифа. Но их примирил отвечающий за внешние связи Аднани, который по секрету рассказал этим людям, что халифат уже был провозглашен задолго до публичного заявления об этом. У них был полноправный халиф, и в тот момент имелся только один вариант. «Если он законный халиф, — сказал Серантонио, — люди должны принести ему клятву верности».
После июльской проповеди Багдади джихадисты, у которых появилась новая мотивация, начали ежедневно прибывать в Сирию в массовом порядке. Немецкий публицист и бывший политик Юрген Тоденхефер (Jürgen Todenhöfer), побывавший в декабре в «Исламском государстве», сообщал о том, что всего за два дня на один из вербовочных пунктов на турецкой границе прибыло 100 боевиков. Его репортаж, как и материалы других авторов, свидетельствуют об устойчивом наплыве иностранцев, готовых отказаться от всего, что у них есть дома, ради рая в худшем месте на земле.
За неделю до обеда с Серантонио я встретился в Лондоне с тремя бывшими членами запрещенной исламистской группировки «Аль-Мухаджирун» («Эмигранты»): Анджемом Чаудари (Anjem Choudary), Абу Бараа (Abu Baraa) и Абдулом Мухидом (Abdul Muhid). Все они выразили желание эмигрировать в «Исламское государство», что уже сделали многие их коллеги, однако власти конфисковали их паспорта. Подобно Серантонио, они считают халифат единственным праведным государством на земле, хотя ни один из них не признался, что принес ему клятву верности. Главная цель встречи для них состояла в разъяснении того, за что выступает ИГ, и как его политика отражает закон Всевышнего.
48-летний Чаудари бывший лидер «Аль-Мухаджирун». Он часто появляется в новостях на кабельном телевидении, ибо продюсеры могут рассчитывать на то, что этот человек будет яростно отстаивать «Исламское государство», пока ему не отключат микрофон. В Британии у него репутация отвратительного балабола, но он со своими последователями искренне верит в «Исламское государство», и по вопросам доктрины говорит голосом этой организации. Чаудари и его товарищи весьма заметны в твиттеровских фидах членов и жителей «Исламского государства», а Абу Бараа ведет в YouTube целый канал, на котором отвечает на вопросы о шариате.
С сентября эта тройка находится под следствием, поскольку власти подозревают их в поддержке терроризма. Из-за этого расследования мне пришлось встречаться с ними по отдельности, так как общение между собой считается для них нарушением условий выхода под залог. Но когда я поговорил с ними, у меня возникло ощущение, что я беседовал с одним и тем же человеком, надевавшим разные маски. С Чаудари я встретился в кондитерской в лондонском пригороде Илфорд. Он был одет в опрятную накрахмаленную тунику синего цвета, доходившую ему до щиколоток, и во время беседы потягивал Red Bull.
До возникновения халифата «в нашей жизни отсутствовало, наверное, 85 процентов шариата», сказал мне Чаудари. «Эти законы не действовали, пока у нас не появился халифат, а теперь он у нас есть». Например, без халифата отдельные блюстители исламского порядка не имеют права отрубать руки ворам, если застанут их на месте преступления. Но стоит создать халифат, и его закон сразу оживет вместе с другой правовой практикой. В теории все мусульмане обязаны иммигрировать на ту территорию, где халиф применяет эти законы. Один из лучших учеников Чаудари по имени Абу Румайса (Abu Rumaysah), перешедший в ислам из индуизма, в ноябре обманул полицию и перевез всю свою семью из пяти человек из Лондона в Сирию. В тот день, когда я встречался с Чаудари, Абу Румайса разместил в Твиттере свою фотографию, где он позирует с автоматом Калашникова и новорожденным сыном на руках.
Халиф обязан претворять в жизнь законы шариата. Любое уклонение от этих обязанностей требует, чтобы принесшие ему клятву верности люди в частном порядке проинформировали его о допущенных ошибках. В крайнем случае, если халиф будет упорствовать, они должны предать его анафеме и сместить. («Меня мучает и беспокоит этот важный вопрос, эта огромная ответственность», — сказал Багдади в своей проповеди.) Соответственно, халиф требует подчинения, а тех, кто упорно поддерживает немусульманские государства, должным образом информируют о совершенных ими грехах и требуют исправления. Если эти люди не исправятся, их объявляют вероотступниками.
По словам Чаудари, существует неверное представление о шариате, потому что в таких странах как Саудовская Аравия его законы применяются не в полном объеме. Там не отрубают головы убийцам и не отрезают руки ворам. «Проблема заключается в том, — объяснил он, — что когда такие страны как Саудовская Аравия просто исполняют уголовный кодекс, не обеспечивая социальную и экономическую справедливость по шариату в полном объеме, они просто усиливают ненависть в отношении мусульманского закона». По его словам, полный объем означает бесплатное жилье, еду и одежду для всех, хотя конечно, любой желающий обогатиться собственным трудом может это делать.
32-летний Абдул Мухид повел разговор примерно в том же духе. Когда я встретился с ним в местном ресторане, он был в шикарном образе моджахеда: нечесаная борода, афганская шапка и бумажник поверх одежды в какой-то сумке, напоминавшей наплечную кобуру. Когда мы сели за стол, он начал с энтузиазмом рассуждать о социальном обеспечении. «Исламское государство» хоть и применяет средневековые наказания за преступления против нравственности (порка за пьянство и блуд, забивание камнями за супружескую измену), но его программа социального обеспечения в некоторых аспектах настолько прогрессивна, что не может не понравиться умным головам с телеканала MSNBC. Здравоохранение, заявил Мухид, бесплатное. («А в Британии разве нет?» — спросил я. «Не совсем, — ответил он. — Некоторые вещи не застрахованы, скажем, зрение».) По его словам, социальное обеспечение это не политический выбор ИГИЛ, а политическое обязательство, изначально присутствующее в шариате.
.
––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Вторая часть статьи можно прочитать здесь
.
- Иван Николов: България да не се държи като малка сестричка към Сърбия
Иван Николов*, БГНЕС
Иван Николов. Снимка: Сelokupnabulgaria.eu България най-напред трябва да се освободи от ролята на малката сестричка, която трепери с нищо да не наруши сръбско-българските отношения.
Тази плаха и внимателна българска политика към Югославия, и сега към Сърбия, се оказа пагубна за нас. Само от 1962 г. до 2011 г. броят на българите в Сърбия е спаднал от 62 000 на 18 500 и това красноречиво говори за положението на българското малцинство.
Общините, в които живеят българите, са сред икономически най-изостаналите в Сърбия, да не споменавам останалите показателите в областта на правата на човека, образованието, вероизповеданието, културното наследство, свободата на медиите и пр.
За първи път от Освобождението насам България се намира в много по-изгодна външно-политическа позиция, от която спокойно може да поиска Сърбия да промени поведението си към българското малцинство, съгласно европейските изисквания за членство в ЕС. Това не е никакъв ултиматум, просто това в момента работи за сръбските национални интереси и членството в ЕС, за сръбско-българските отношения и преди всичко за самите нас.
Ние вече сме се срещали с президента Плевнелиев, обсъждали сме положението на малцинството, доставили сме конкретни документи с искания и очакваме той просто да ги сложи на масата пред президента Томислав Николич, и да ги защити. Имам предвид Платформата за защита на правата на българското национално малцинство в Сърбия, която 15 неправителствени организации, български малцинствени партии и Националният съвет на българското малцинство подписахме на 15 юли 2013 г. в Ниш.
Там нещата са казани по един изключително цивилизован и добронамерен начин и за това, което искаме от Сърбия, и за това, което искаме от България, и за това, което искаме от международната общност.
Да, ние сме сериозно загрижени от влошаващото се положение на българското национално малцинство в Република Сърбия, видно и резултатите от последните преброявания на населението. Силно сме обезпокоени от негативните процеси, наблюдаващи се напоследък, които намират израз в: закриването на цял клас (Пети) в обучението на български език в Основното училище в Босилеград; в прекратеното издаване на в. „Братство“, единственият вестник на българите в Сърбия; в преименуването на църквата „Св. Иван Рилски Чудотворец“ в с. Паралово, Босилеградско. Да продължавам ли нататък?
Освен това, президентът Плевнелиев би могъл да попита колегата си Николич и още:
– Защо вече 2 години в Босилеград се осуетява възстановяването на български войнишки паметници и се преследват граждани, които искаха да ги възстановят по повод 100 години от Балканската война, а същевременно в Сърбия се повдигат десетки паметници с ясно изразени антибългарски послания и продължаващият говор на омразата по отношение на близката ни история?
– Защо в Босилеград продължава да се отбелязва т. нар. „Ден на освобождението от българската фашистка окупация“?
– Защо все още се преследва свободата на словото (гражданинът Димитър Димитров бе наказан с парична глоба от 2 000 евро за гражданска позиция изразена в списание „Бюлетин“)?
– Защо Сърбия не прави нищо за прилагане на препоръките от Резолюциите на Европейския парламент, касаещи проблемите на българите в Сърбия?
.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Иван Николов е председател на Културно-информационния център на българите в Босилеград, Р. Сърбия.
- Отворено писмо на Стефан Грънчаров до кмета на Босилеград
Стефан Грънчаров*, vmro.bg
Стефан Грънчаров. Снимка: Dariknews.bg Няколко дни след отминалия национален празник 3 март кметът на Босилеград Владимир Захариев изпадна в нов изблик на „патриотизъм”. За никого не е изненада, обаче, че посоката на този изблик е отново срещу българщината в града. Няколко седмици след като той поиска от министър-председателя на България закриване на Културно-информационния център на българите в Босилеград, и последвалата защита на КИЦ от депутатите от Патриотичния фронт и евродепутата от ВМРО Ангел Джамбазки, кметът отново изпада в „патриотичен патос”.
През последните няколко дена г-н Захариев започна нова яростна кампания срещу КИЦ. Този път чрез упражняване на натиск върху хора от кметската администрация, директора на началното училище в града (в което благодарение на кмета липсват български паралелки), чрез своя заместник Стефан Стойков (упражняващ натиск върху Националния съвет на българите в Сърбия) като се изпращат писма до редица български институции. Текстът е сходен, личи си неграмотността, остарялата риториката от края на миналия век, една част е възхвала за кмета, а другата е демонизиране на КИЦ-а и искане за закриването му. В повечето случаи почеркът и текстът съвпадат само подписите са различни.
Ето и едно писмо от нас. Само че за разлика от онези със скритите податели и намерения, това е открито с ясни намерения, а именно ЗАПАЗВАНЕ НА БЪЛГАРЩИНАТА В ЗАПАДНИТЕ ПОКРАЙНИНИ!
В това писмо искаме да попитаме г-н Захариев следните въпроси около дейността му за запазване на българщината в Босилеград:
1. Защо спряхте изграждането в местното гробище на паметник на българските герои, загинали в защита на българския град Босилеград?
2. Защо 4 години крихте плочата на големия местен българин Йордан Захариев в мазето на общината?
3. Колко са българските паралелки в Босилеград и колко са тези в Цариброд?
4. 57 души са починали от началото на 2015 г. в управлявания от вас град, а колко са се родили?
5. Защо обвинявате КИЦ, че злоупотребява с издаването на български гражданства, а самият вие редовното се тикате в Държавната агенция за българите в чужбина и се опитвате да прокарате документи на хора, като нарушавате и закона за българско гражданство?
6. Колко пъти организирахте български културни и образователни събития в града по време на мандатите ви?
7. Кой разреши построяването на чешма в памет на жертвите на „бугарския окупатор” само на метри от паметника на Апостола на свободата?
8. Колко пари „спестихте” на сръбската държава от лечението на босилеградчани във ВМА?
9. От КИЦ – Босилеград са подготвили и изпратили стотици босилеградчани да учат в България, а вие колко?
10. На 19 февруари тази година, от 11 ч. местното време в центъра на града пред паметника на Апостола, какво отбелязахте – 142-та годишнина от обесването на Васил Левски или 1-та година от вторият мандат на Борисов?
.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Авторът на Отвореното писмо Стефан Грънчаров е член на Организационния отдел на ВМРО.
.
- 4 години от аварията в АЕЦ „Фукушима“. Трагедията продължава
Георги Котев, Gikotev.blog.bg*
На днешния ден преди четири години (на 11.03.2011г.) след мощно земетресение и последвали огромни вълни цунами в Тихия океан, аварира тежко АЕЦ „Фукушима-Даичи“, в едноименната японска префектура.
През изминалите 1560 денонощия оттогава почти не минава ден без появата на нови, още по-зловещи вести от мястото на трагедията, и не само оттам. Радиацията, изпускана непрестанно оттам, отдавна броди на хиляди километри от мястото на сътворяването й.
Вместо дълги дифирамби, е редно да се направи само един и много кратък и категоричен извод. Световната ядрена мафия не си е направивила поуките и не си е научила уроците от собственото си злодействие. Ядрената мафия е още по-нагла и още по-жадна за нови и още по-жестоки престъпления. И вероятно, за всеобщо наше съжаление, така ще продължи, не само до следващата Фукушима, а до колкото трябва следващи Фукушими, докато не остане и една жива клетка на планетата Земя. В това число и клетките на самата ядрена мафия.
За отбелязване на годишнината съм подготвил кратка, но съдържателна фото-плакатна изложба.
И накрая един чистосърдечен поздрав към цялата световна ядрена мафия от… отвъдното!
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Заглавието е на Еврочикаго.
- Властта предлага глоба и затвор за обидни политически коментари
И второто правителство на ГЕРБ ще направи опит да се ограничат критичните публикации срещу политици и партии. Министерството на правосъдието предлага в Наказателния кодекс (НК) да се запише като престъпление проповядването или подбуждането чрез медиите към дискриминация, насилие или омраза, основани на политическа принадлежност, пише „Сега“. Предвиденото наказание е затвор до четири години и глоба от 5 до 10 хил. лв. Проектът е качен за обществено обсъждане на сайта на министерството.
Сега съществуващият чл. 162 ал. 1 гласи: „Който чрез слово, печат или други средства за масова информация, чрез електронни информационни системи или по друг начин проповядва или подбужда към дискриминация, насилие или омраза, основани на раса, народност или етническа принадлежност, се наказва с лишаване от свобода от една до четири години и с глоба от пет хиляди до десет хиляди лева, както и с обществено порицание“. Министерството иска да се добави „или политическа принадлежност“. Така ще се даде възможност на прокуратурата да разследва критики по адрес политически субекти, както и медиите, в които се случва това.
Изменението се прокарва покрай т. нар. антитерористично законодателство, чиято цел е да се въведат наказания за обучение в тероризъм и преминаващи през България привърженици на радикални групировки. В мотивите пише, че по този начин ще се предотврати пропагандата към „престъпни посегателства на религиозна или политическа основа“.
През 2010 г. правителството на ГЕРБ предложи подобна поправка с много по-общ текст, зад който се криеше и дискриминация заради политическа принадлежност. Намерението предизвика остра реакция, след като депутати от опозицията и юристи коментираха, че под ударите на закона ще попаднат журналисти, които пишат критично за управляващите. Така предложението в крайна сметка не бе прието.
Предлаганият сега текст също беше разкритикуван от правозащитници заради възможността да се използва за ограничаване свободата на словото и саморазправа само заради критични изказвания. Пред „Сега“ адвокат Михаил Екимджиев коментира, че подобен текст може да доведе най-малкото до цензура или автоцензура заради страх от наказание. Според него поправката може да е вредна за политическите дебати като цяло. „Всеки политик може да каже: Вие ме критикувате не защото съм некадърен, а защото принадлежа към еди-коя си политическа партия“, обясни той. Екимджиев допълни, че този текст може да се използва и за саморазправа с политически опоненти. Депутатите обаче имат имунитет и не могат да бъдат преследвани заради изказванията си освен със специално разрешение на парламента. Затова според правозащитника острието на този текст ще падне върху журналистите./Darik.bg/
- Лавина от омраза
Инцидентът над хижа „Яворов“ в Пирин или какво се случи с емпатията
.
Снимка: Novinite.bg Научих за лавината над хижа „Яворов,“ под която загинаха три момчета, докато се връщах от Мальовица след два дни със ски в планината. Пътувах в колата с един приятел. Когато му казах, че е паднала лавина на „Яворов“, той каза, че синът му е там този уикенд за да кара борд. Не се притесни, защото първоначалната информация беше за пострадали гръцки туристи. Всъщност детето му беше израснало с него в планината и му имаше пълно доверие. По-късно щеше да стане ясно, че синът му е помогнал в акцията. Тогава въобще не беше ясно какво се е случило – нито броя на пострадалите, нито мащабът на инцидента.
После се разбраха детайлите – лавината е паднала към 14:30 ч. от Безименен връх към Погледец. Затрупаните са трима. Имали са лавинни уреди (пипс – устройство, което излъчва радиосигнал, който позволява локацията на затрупания), сонди (с които се сондира за точното му локализиране) и лопати. Приятелите им, които са били в района, са организирали спасителна акция по всички правила. За съжаление, когато през следващите минути до час затрупаните са изровени, те вече са били починали.
Това са фактите.
В часовете и дните след лавината медиите вече бяха пълни с текстовете за случилото се.
Фактологическите грешки и противоречията се преплитаха със звучни епитети. Жълтият драматизъм „те са си виновни“ беше надут до макс. Думите не бяха достатъчни, трябваше и снимков материал. Снимки на шейните, които свалят телата, фоторепортаж от входа на моргата. Аутопсия в реално време. Оцелелите се причакват от упор пред районното, за да разкажат как се чувстват.
Или сме забравили или не ни пука, че загиналите Камен Чипев, Кристиян Велинов и Момчил Велчев имат роднини и приятели, които страдат. Вероятно някои от тях до вчера не са знаели, че са ги загубили.
Базов принцип в журналистическата етика е да не засилваме мъката на хората, попаднали в беда. Такава информация, пише в Етичния кодекс, ще съобщаваме със съчувствие и сдържаност. Като журналисти сме поели ангажимент да уважаваме желанието на хората да не бъдат безпокоени в скръбта си.
Да, момчетата не е трябвало да бъдат там при тези условия. Но нека не забравяме, че в планината границата между субективна и обективна опасност е много тънка. Инциденти като този в неделя на хижа „Яворов“ се случват и ще продължат да се случват. Те са функция от броя на хората, които карат извън писта, който се увеличава с всяка изминала година. Във Франция средно на година от лавини загиват по 30 човека. А в България инцидентите по обработени писти със сигурност са много повече от тези извън писта.
Противно на това, което внушават медиите, истината е, че като цяло обществото на хората, които обичат да карат извън писта уважава планината и в никакъв случай не може да бъде обвинено, че подценява риска. Вижте форума на тяхната организация – Българска асоциация по ски свободен и екстремен стил (БАССЕС) и ще разберете. Има хора, които знаят за лавините не по-малко от средностатистически планински спасител. Със сигурност познават снега повече от тези, които обработват пистите на Банско. И са добре екипирани. За съжаление това не винаги е достатъчно.
В морализаторско-жълтия речитатив практикуването на извънпистово каране беше сравнено със самоубийство. Стигма, която няма да видите след нито един инцидент на писта, където необезопасените оръдия за сняг, шахти и писти не са самоубийство, а чисто убийство. Няма да прочетете защо е важно да се кара с каска, нито какви са правилата за поведение (скорост, изпреварване, предимство) на писта. Или пък къде може да изкарате курс за лавинна безопасност. Не прочетохте и за това какво са лавините и как се образуват, за структурата на снега, за екипировката, която е необходима. Къде и кога е опасно.
Все неща, които ще помогнат да на хората да са информирани, което е първо условие за да няма инциденти.
Но явно сега не е време нито за познание, нито за почитане паметта на загиналите – ако щете и само с мълчание. Място за емпатия няма. Тя беше отнесена от лавината на озлоблението и отчуждението много преди миналата неделя.
Росен Босев, Capital.bg
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
.
Еврочикаго публикува по-долу, без никакви редакции, разказите на Виктор Георгиев и Иван Славчев – непосредствени участници в трагичното събитие, за което пише Росен Босев. Мненията им открихме във форума на БАССЕС. Мястото, както сами са го нарекли създателите му, „където можете да обсъждате всичко свързано с планината, свободните ски, екипировка за извънпистово каране, както и да намерите съмишленици за ски турове из планините в България и навън или просто компания за каране.“
Виктор Георгиев:
На 08.03 с Ванката тръгнахме от хижата в 8:30 и направихме две спускания от Безименен до Погледец. Малко след нас дойдоха и другите приятели. Всички карахме в района. Около 14:30 направихме трето последно пускане в гората. Изобщо не разбрахме, че е паднала лавина. Като излезнахме от гората, гледката беше ужасна. Лавината – чудовищно голяма, беше помляла дървета и клекове. Рус търсеше с пипса, Ванката пръв отиде при него. Като пристигнах при тях, вече бяха сондирали, почнахме да копаем. После дойдоха и другите от групата, изровихме останалите двама. Момчетата бяха много надълбоко, един от тях беше поне на 3 метра, едва ги сондирахме, един от сплитовете беше смлян на парчета. Работихме организирано и синхронизирано, но и това не беше достатъчно, за да ги спасим. Като ги извадихме, вече си бяха отишли – посинели, без пулс, зениците не реагираха на светлина. Но не се отказахме. Жив до доказване на противното. Над 40 минути ги реанимирахме, CPR, облякохме ги, топлихме ги… но без резултат. Детайлите ще спестя от уважение към починалите и техните близки. Не е за разказване…
Сигнал беше подаден около 14:30. Хеликоптер не дойде, заради лошото време. ПССарите пристигнаха през нощта с ратрак и 3-4 шейни. Спасителна акция нямаше, на следващия ден само отнесоха телата.
Умолявам ви, не обръщайте внимание на драскачите. Журналистите са най-долното племе хиени и лешояди, които правят сензация от чуждото нещастие. Какви глупости са се изписали, нямам думи! Не обръщайте внимание и на фотьойлните катерачи/планинари, дето от всичко разбират и които редовно си избиват комплексите по фейсбук групите или под жълтите статии. Това как хижарят непрестанно бил предупреждавал да не ходим, но ние самонадеяните отворковци не сме искали да го слушаме са абсолютни глупости! Такова нещо нямаше, никой нищо не ни е казвал. Но нали трябва да се направи сензация post factum… Искам да благодаря на хората в бассес за подкрепата. Благодаря ви, че бяхте с духом с нас и не ударихте социалното дъно като журналята и виртуалните тролове. Скоро всеки ще напише личната си история и всичко ще се разбере.
Каква ни беше грешката? Не трябваше да пускаме върхове, склонове, улеи. Трябваше да си караме само в гора. Същия склон го пуснахме два пъти с Ванката. Един час по-късно и можехме ние да сме отдолу, а да ни спасят – никакъв шанс! Но други извадиха лошия късмет…
Сбогом, Крис! Сбогом, Зверщина! Благодаря ви за хубавите мигове. Дано там, където сте в момента има много паудър и скали. Ще ми липсвате! Загубихме прекрасни хора. Почивайте в мир.Иван Славчев:
Ще публикувам моята гледна точка за нещата, надявам се тези които четат да си извадят поука от нашите грешки, за да не се повтарят такива събития… Историята накратко:
С Виктор (неговото мнение е публикувано малко по-нагоре – б.р.) тръгнахме към Картала събота сутринта. След като се оказа че там лифта не работи, както и почти никъде другаде решихме да се качим на Яворов, още повече, че и двамата нямаше да сме на работа следващата седмица и възможности за каране на лифт – много.
Пристигнахме около 14 часа на хижата и се оказа, че там са още 16 човека – общи приятели и познати, с които често или по-рядко караме и катерим. Въодушевени от многото сняг и добрата компания карахме до тъмно по гората и улеите в скиорско ляво.
На другата сутрин (неделя – 08.03) в 8:30 излязохме и направихме следа до горната част на билото – където свършва гората – точно над улеите. След две спускания в левият улей (който падна с десния в последствие) преценихме, че имаме време за още едно спускане в гората. По случайност аз избрах линия, която към долната част на гората има видимост към улея. Когато видях буците на лавината и едно от момчетата, търсещ с лавинен уред по обувки върху лавината (лавината му беше отнесла ските, но той беше успял да се измъкне без да е затрупан) не се наложи да се чудя какво се е случило, спуснах се до него, свалих ските, включих уреда на търсене и се включих. След около 7-8 минути локализирахме сигнал, след още 2-3 сондата намери тяло. През това време се бях обадил на Виктор по станцията да лепи коланите и да се качва при нас да копаем (той беше излязъл по- надолу от гората). След 10 минути здраво копаене на около 2,30 метра под снега стигнахме до пострадалия. Беше с лице надолу и глава нагоре по склона. Заради многото сняг се наложи да копаем още почти 10 минути за да успеем да извадим лицето. Общо – 30 мин. за цялата акция. За да имаше полза от нея трябваше да сме го изкопали за 10 минути.
Някъде по това време хората, които бяха в хижата и бяха чули по радиостанциите за лавината дойдоха. Установихме, че липсват още 2-ма човека и че още други двама са попаднали в периферията на лавината и са били изхвърлени от нея в страни без сериозни поражения (драскотини и натъртвания и едно ударено коляно в дърво). Двама души останаха да помагат за доизравяне на вече намереният, останалите тръгнаха да търсят други сигнали (трябваше ни много време, докато успеем да извадим и изключим уреда на намереното момче за да не пречи).
Аз останах и продължих със CPR, тъй като имаше много хора и не се налагаше да помагам за търсенето. Лавинното поле беше огромно, информация за това къде са затрупаните – никаква. Въпреки това след около 15 минути грубо сканиране бяха открити и двата сигнала в най-долната част на лавината. Оказа се, че единият е затрупан под 2,5 метра сняг, другият – под около 3,5 метра. Сондите не бяха достатъчно дълги, така че останалите бяха намерили най – малкото разстояние с лавинния уред и просто копаеха надолу, докато успеят да намалят разsтоянието, за да използват сонда. Бяха намерени и извадени и двамата около 1 ч и 15- 20 минути след падането на лавината. Липса на пулс, дишане, зенична реакция. На всички им беше правен около 40 минути CPR, по – скоро за да сме сигурни, че всичко е опитано, отколкото от реална нужда. А и така или иначе хеликоптер нямаше как да дойде в това време.Маркирахме местата на инцидентите с GPS и сонди заради валящият сняг, който можеше да затрупа всичко и се прибрахме в хижата около 18:30. ПСС беше сигнализирано още в началото и чакахме да дойдат за да приберат загиналите. Поради обилният снеговалеж този и миналите дни успяха да се качат чак към 11:30 през нощта, след като с много усилия бяха намерили малък ратрак от ВИК (широк 2 м, нормалните са 4 м), който да мине по тесният път и да пробие за да минат шейните след него. На другият ден – транспорт на загиналите надолу, хората без ски след лавината слязохме по утъпкания от ратрака и шейните път.
Изводи, които аз правя и причини за инцидента според мен:
– Пренадъхване заради многото сняг – последните години такъв валеж е голяма рядкост и всички се хвърлихме с еуфория и без правилна оценка. Още повече, че улеите, за разлика от гората бяха достатъчно стръмни за да се кара на скорост и ските да изплуват от дълбокия сняг и отидохме натам.
– Липса на формален лидер – нямаше някой с голям авторитет пред останалите, който да каже, че на склона е прекалено лавиноопасно и не трябва да се кара. Понеже всички имахме опит всеки си казваше- „Абе не изглежда съвсем добре, но другите карат по него, а и кой съм аз да им забранявам“. И почти всички карахме (някои от нас отказаха да поемат риск и караха само в гората).
– Разчитахме на минал опит – почти всички бяхме карали по тези улеи и гори многократно, включително и веднага след и по време на снеговалеж, дори и след предшестващи затопляния и никога не беше имало проблем. Пропуснахме обаче да отбележим, че никой не е карал там след толкова обилен снеговалеж.
– Разчитахме на оценка на лавинната опасност от събота – на 07 – ми всички карахме улеите и бяха стабилни. На 8-ми беше паднал около 40 см нов сняг и времето се беше затоплило с няколко градуса (никога не беше по – топло от минус 3-4 градуса. ) Въпреки това имаше дъска от нов мек сняг, която се цепеше на места и хлъзгаше на места под ските при пантене. Впреки това аз го определих като “sluff” и продължихме да караме. Още повече, че през нощта беше излязъл вятър, който явно е уплътнил област от горната част на склона – мястото, където тръгна лавината, и новият сняг е бил нестабилна дъска в тази част (направи ми впечатление един участък с нещо като дъска, но тъй като беше малък и изолиран го пренебрегнах като опасност). Аз лично смятам, че това е една от основните причини за лавината – малка област с навят сняг, през която някой случайно се е спуснал, търсейки линия настрани, което е било достатъчно да бутне малка лавинка, която да повлече целят не твърде стабилен склон след себе си.
– Прекалено доверие, че лавинните уреди, лопати и сонди гарантират ниво на безопасност – имайки предвид, че почнахме търсенето веднага, пак не успяхме да извадим нито един човек навреме. Само откопаването на всеки един ни отне повече от 15 минути, а ние копаехме доста бързо. В тази ситуация би помогнал само ABS, какъвто никой от пострадалите нямаше. Дори и да имаше – лавината беше изключително тиха – дори тези, които бяха в периферията не я бяха чули да идва, преди да ги удари. Аз също не я чух, въпреки че съм бил на 10 – 20 метра. Не знам дали щяха да дръпнат дръжката на ABS-a (ако имаха такъв) навреме.
– Липса на съгласуваност при радиокомуникациите – въпреки, че доста хора имаха станции не се бяхме уговорили всички за обща честота, а всяка караща група си беше определила нейна си. Само поради чист късмет това не оказа влияние на конкретната акция, но можеше да причини големи проблеми при викане на помощ. Още повече, че някои бяха на модулирани честоти – т.нар. подканали, което не им позволяваше да чуват предавания от други станции дори на същата честота. Ако това е адекватно на ски писта, където много хора предават на свободни канали и има нужда от филтрация, то е абсолютна глупост при каране на такива места, където може да се наложи да викаш помощ.
– Лепяхме коланите на равната част на пътеката преди гората на Погледец. Лавината беше стигнала около 200 м. по – надолу. Ако имаше някой на пътеката в този момент, щеше да се озове под 2 метра сняг. Като цяло подходът към гората, където беше безопасно за каране не беше безопасен.
– Грешка, която само аз направих – не забих ските си прави, когато ги свалих в началото на лавинната акция и се втурнах да търся с уреда, като бързах да превключа веднага режимът на приемане, за да не смущавам истинският сигнал. Резултат – при лавинната акция ските и щеките бяха затрупани и така и не ги намерих след това. Ако ратрака не беше минал да утъпче пътя, нямаше да има с какво да сляза. Ако пък ми трябваха ските за да организирам спасяване на някой или да спасявам себе си….Като заключение – в следствие на грешна преценка и лошо стечение на обстоятелствата загинаха трима наши приятели. Те не бяха по – безрасъдни или лошо подготвени, бяха единствено с по – лош късмет. На тяхно място можеше да е всеки друг от групата. Какво е усещането да изкопаваш човек с който си живял в една палатка къде ли не след като е бил под снега повече от час – надявам се на никой да не му се налага да разбира.
Сега остава да се правят изводи, да подкрепим семействата им доколкото можем и да се сещаме за тях, когато сме по белите склонове….ПП: Нарочно не съм писал имената на останалите участници. Според мен всички реагираха адекватно и бързо. Горното тълкувание на станалото е моя интерпретация и се извинявам, ако съм написал нещо невярно – това е, което си спомням.
- Орден меченосцу,
.
Илья Мильштейн. Фото – Grani.ru Иерархия государственных наград – штука тонкая. Особенно на Востоке. И ежели 90-летнему „политическому обозревателю“, который всю свою сознательную жизнь изобличал агентов Госдепа, вешают на заслуженную грудь орден Александра Невского, то это сигнал однозначный. Значит, пришла пора снова воевать с Америкой, и тут идея вручить награду за личную отвагу, учрежденную в 1942 году, Валентину Зорину только на первый взгляд кажется дикой. На самом деле кого же сегодня объявлять героем, если не Валентина Сергеевича? По его стопам ныне идут десятки отважных обозревателей, которых и ядерная война не страшит, и древнесоветский витязь служит для них вдохновляющим примером.
Или взять Андрея Лугового. Он, как мы все знаем, никаких подвигов в Лондоне не совершал, так что вроде и непонятно, почему удостоен ордена „За заслуги перед Отечеством“ второй степени. Никого не убил, и вдруг такой орден. Однако в тексте постановления ясно сказано, что депутата премировали за „большой вклад в развитие российского парламентаризма и активную законотворческую деятельность“, и это снимает все вопросы. Сразу вспоминается, допустим, „закон Лугового“, благодаря которому в России власть имеет право без суда и следствия блокировать любой сайт, и надо быть просто бесчестным человеком, чтобы не усмотреть в этом законе огромный вклад в развитие парламентаризма. Надо, я не знаю, куда-нибудь в Грани.Ру колонки писать, чтобы поставить под сомнение активную законотворческую деятельность народного депутата.
Кроме того, награждение Лугового носит хорошо просчитанный демонстрационный характер. Сейчас в Лондоне проводится публичное расследование по делу об убийстве Александра Литвиненко, и похоже на то, что вопреки очевидности Лугового с Ковтуном признают киллерами, а российскую власть – заказчиком преступления. Это, согласитесь, будет обидно, и вот заказчик заранее проявляет солидарность с исполнителями, что, согласитесь, благородно. А сюжет обретает завершенность.
В той же двойной оптике следует, вероятно, рассматривать и свежий скромный орден на груди Рамзана Кадырова.
Можно предположить, что его, признанного чеченского национального лидера, таким образом предупреждают о неполном служебном соответствии. Рамзана Ахматовича, Героя России, кавалера ордена „За заслуги перед Отечеством“ четвертой степени и ордена Мужества, обносят очередной высокой цацкой, с тем чтобы выразить недовольство. Кадыров награжден „за достигнутые трудовые успехи, активную общественную деятельность и многолетнюю добросовестную работу“, и в самой этой формулировке слышится нечто укоризненное.
Иди, мол, трудись, мы устали от твоих героев и патриотов, которые учиняют теракты в центре Москвы. И хотя пресс-секретарь Песков утверждает, что награждение – это процесс, сильно растянутый во времени, так что в последние дни уже ничего не изменишь, мы позволим себе не согласиться с пресс-секретарем. Если в столице совершается столь громкое преступление, что сам президент называет его „позором России“, а награждаемый объявляет предполагаемого убийцу „настоящим патриотом“, то получается, что Кадыров спорит с Путиным, и это нехорошо. Так что по итогам дискуссии можно внести некоторые уточнения в наградной список. В целях воспитательных, если уж покарать Рамзана никак нельзя, слегка отчитать за вспыльчивость надо, а наградить – необходимо.
С другой стороны, сама вот эта версия о чеченцах, чьи религиозные чувства якобы оскорбил Борис Немцов, как-то не выдерживает проверки фактами. В связи с гибелью журналистов „Шарли Эбдо“ он высказывался вполне корректно и уважительно по отношению к исламу. Правда, насчет Кадырова Борис Ефимович высказывался пожестче, утверждая, что тот „уже всех достал своими угрозами“ и его „давно пора посадить“, но, кажется, Рамзан еще не объявлен мусульманской святыней? Короче, серьезных поводов для ненависти к Немцову у Дадаева и других не было, разве что им помогли испытать это сильное чувство. Кто помог? Вопрос представляется столь риторическим, что неловко и отвечать.
Впрочем, с Кадыровым всегда все непросто, так что объявлять его заказчиком преступления я бы тоже не спешил. Не исключено, что речь идет об операции прикрытия, в которой он, личный друг и почитатель Путина, согласился поучаствовать – причем с большой охотой. И сама история с чеченцами, которых волоком протащили по коридору Басманного суда, и ихпрославление в кадыровском микроблоге, и грянувший сразу скандал, и непонятки с орденом – все это разводка для публики, которой предложено задуматься о глубокой религиозности боевиков и ужаснуться при этой мысли.
Что же касается грядущего суда и судьбы обвиняемых, то их ведь сам Рамзан назвал „боевой пехотой Путина“, а пехота готова исполнить любой приказ, хоть жизнь отдать за гаранта, хоть в тюрьму сесть. Да вот уже и адвокат Заура Дадаева дезавуирует признательные показания своего клиента, так что, может, Кадыров еще и отобьет героев. А слухи о том, что оппозиционера убили оскорбленные в лучших чувствах чеченцы, закрепятся в народной памяти, покрывая истинных убийц.
В общем, иерархия государственных наград – это штука тонкая, и немудрено запутаться, гадая, кому и за что выпал орден. О чем гадать не приходится, так это об иерархии ценностей этого государства, для которого устрашение общества является главной целью. После убийства Бориса Немцова тьма заметно усилилась, и это значит, что цель опять достигнута, так что можно раздавать награды.
- Проф. Пеев: Много инциденти на море стават заради погрешни команди от брега
Проф. д.пс.н. инж. Илия Пеев е преподавател в катедра „Социални, стопански и правни науки към ВВМУ ”Никола Й. Вапцаров”. Той е кап. I ранг о.р. В интервю на Стефан Денков с проф. Пеев за ИА „Черно море“ професорът заявява: „Расте влиянието на ВИП фактора в корабоплаването, което тепърва се изследва в морската наука и практика“.
Препубликуваме интервюто с проф. Пеев в нашето издание, защото той е един от приятелите на Еврочикаго, известен и на нашите читатели с големия си принос за увековечаване паметта на изключителния ни поет Никола Вапцаров.
Проф. Илия Пеев. Снимка: в. „Черно море“ Влиянието на човешкия фактор върху безопасността на корабоплаването е важен въпрос за решаване пред морския бизнес. Напоследък обаче особено актуален става неговият психологически аспект, което определи и темата на разговорa на Информационна агенция „Черно море“ с проф. д.пс.н. инж. Илия Пеев, кап. I ранг о.р., преподавател в катедра „Социални, стопански и правни науки” към ВВМУ ”Никола Й. Вапцаров”. Той беше лектор на срещата дискусия на тема „Влияние на човешкия фактор върху безопасността на корабоплаването – когнитивни и социално-психологически аспекти”, организирана от Българската асоциация на морските капитани, Клуба на корабните механици, Българската морска камара, която се проведе във ВВМУ. Проф. Пеев е първият и засега единствен доктор на психологическите науки у нас в системата на морското образование, военноморските сили и търговското корабоплаване.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––
– Какво определи организирането на форума за влиянието на човешкия фактор в корабоплаването?
– Ролята на човешкия фактор за безопасността на корабоплаването най-добре се чувства и оценява от тези, които са в морето. Затова именно капитаните и механиците от търговското корабоплаване бяха първите експерти, които започнаха да търсят нови подходи и публично обявиха пред световната морска общественост потребността от нова визия за ролята на човека във водния транспорт. Това стана преди повече от 30 години, когато през 1981 г. на международна конференция в Лондон, проведена по инициатива на капитани и механици, се постави акцента за влиянието на социално-психологическите фактори върху безопасността на корабоплаването. На тази тема беше и моят доклад, който представих на Седмия национален конгрес по психология за човешкия фактор в корабоплаването в края на октомври 2014 г. Така че наистина имаше потребност от сегашната среща дискусия с капитаните и механиците. Още повече точно техните организации бяха инициирали уникалното събитие – конференцията през 1981 г. и последвалите промени, които настъпиха в документите на ИМО за човешкия фактор в корабоплаването. Убеден съм, че по същия начин и сега могат да генерират нови идеи, защото 2015-а е година с особено значение. На 2 януари т.г. генералният секретар на ИМО Коджи Секимидзу обяви Световния ден на морето 2015 г. с основна тема морското образование. Тук ще вмъкна, че по време на 15-ата генерална асамблея на Асоциацията на морските университети през есента на 2014 г. в Австралия беше прието специално обръщение към ИМО, свързано с ролята на човешкия фактор. Това обръщение беше разгледано и на заседанието на комитета по безопасност на корабоплаването, който се проведе от 2 до 6 февруари т.г.
– Това ли е причината тази тема да бъде особено актуална в момента?
– Темата за безопасността на корабоплаването винаги е била интересна за морската гилдия и обществото, но през последните години наистина става особено актуална. Причината е, че, от една страна, се приемат много документи, свързани с безопасността на корабоплаването, непрекъснато се въвеждат иновации, нови технологии в тази насока, а в същото време инцидентите не намаляват. Според официалната статистика около 80% от всички аварийни случаи с кораби от световния флот стават по вина на човешкия фактор, независимо от модерните технологии, които се въвеждат. Растящият брой на морските катастрофи показва, че тази тема трябва да бъде в центъра на общественото внимание. Между другото това бе и един от аргументите, които изтъкна г-н Коджи Секимидзу, генерален секретар на ИМО, когато обяви, че темата на Световния ден на морето 2015 ще бъде морското образование. Защото по-качествено образование означава по-качествен човешки фактор в корабоплаването.
– Кои основни проблеми бяха повдигнати на срещата дискусия?
– Един от акцентите (както и темата на Световния ден на морето) бе качеството на морското образование, другите бяха насочени към издигане на квалификацията, компетенциите на морските кадри и т.н. Беше поставен и друг интересен проблем, който много се дискутира в морските среди – връзката бряг – кораб. Оказа се, че голяма част от инцидентите на море се предизвикват не от екипажа, а от погрешни команди от брега, дадени под различни форми. Това го свързвам с един термин, който все повече влиза в лексиката – натиск върху капитана, натиск върху механика. По-рано, както е известно, капитанът е бил първият след Господ на кораба. Тръгвайки на море, на него му е гласувано пълно доверие. Докато сега, особено в екстремни ситуации, има случаи, когато се оказва натиск върху капитана и върху механика. Такъв натиск има и чрез постоянното изискване на информация от тях. Това е проблем, който сигурно тепърва ще се решава.
– На страниците на в. „Черно море” под рубриката „На капитанския мостик” много от капитаните в активна възраст се оплакват, че са се обърнали в секретарки, споделят и за оказвания им натиск от страна на чартьора, който настоява товарът му да пристигне по-бързо…
– Искам да разширя въпроса. Наистина, хората изпитват проблеми, а още няма изследвания в този конкретен аспект. Не е ясно точно какво се случва и тук трябва да бъдат насочени новите изследвания. Преди няколко години, когато стана трагедията с полския правителствен самолет и загина президентът на страната, започнах да работя задълбочено върху този проблем. Стигнах до една нова категория в науката, която също започва да се активира – влиянието на ВИП фактора както в авиацията, така и в корабоплаването, тоест на много важните персони, които са над капитана на кораба, над командира на самолета. Факторът е комплексен, освен част от йерархията в него са включени и корабособственици, застрахователи, агенти и т.н. Появиха се и някои любопитни данни, по които също ще търся информация. Например по време на трагедията на „Титаник” също имало натиск от застрахователя. Тогава капитанът решил бързо да подаде необходимите команди, включително съдействие за помощ, но застрахователят и представителят на корабособственика възразили – ами какво ще стане с нашия кораб, ние навсякъде го афишираме като непотопяем?!… Не знам колко е достоверно, защото е станало преди 100 г. и трябва тепърва да се доказва. Въпросът за влиянието на ВИП фактора в корабоплаването беше засегнат в доклада, който представих на последната конференция на Дружеството по авиационна, морска и космическа медицина.
– Този въпрос не е коментиран досега, кажете нещо повече за ВИП формата на натиск?
– Става дума за намеса, при която върху капитана се влияе директно или индиректно, за да промени решението си или да постъпва така, както на него му се внушава, или направо разпорежда от брега, или от хора, които присъстват на борда на кораба. Тук възниква потребността от ново понятие, което от няколко години навлиза в психологията –устойчивостта на чуждо въздействие. Вече има и тестове, с които се проверява дали човек е устойчив на чуждо въздействие. Впрочем в документите за корабоплаването ясно е записано, че никой не може да се намесва в работата на капитана. Става дума за свещено право и командният състав трябва да е устойчив, за да го спазва, независимо от всички опити за въздействие. Силно впечатление ми направи казаното от кап. Петьо Христов под рубриката „На капитанския мостик” на в. „Черно море”(виж „Сегашните капитани преди всичко са мениджъри” от 30 януари т.г.), което дава отговор на въпроса. Той казва: ”Моето мото е винаги да защитавам интересите на корабособственика, после на менинговата компания, след това на чартьора, но преди тях на първо място поставям безопасността на екипажа, на товара и на кораба”. Това е най-хубавото определение на въпроса за натиска, което съм срещал.
– Значи по закон капитаните са защитени от всякакво въздействие, останалото са опити за натиск от комерсиален интерес, като се използва благоприятната среда, която дават съвременните системи за комуникация?…
– Точно така, нормативно проблемът отдавна е решен. Но, както е известно, обикновено проблемът има две страни. Важното е и капитанът да не е податлив на натиска. Така че в случая думите на кап. Христов може да се използват като еталон. Това е решението на проблема – на първо място да бъдат интересите на екипажа, на кораба.
– Кои са основните качества, които правят добрия капитан?
– На първо място това са качествата, които се изискват от нормативните документи. С втората редакция на Конвенцията STCW от 1995 г. бяха въведени нови критерии за компетенции и всяка институция вече е задължена да поддържа тези нива, като може и да ги надвишава – колкото са по- високи, толкова по-добре. Системата на обучение по целия свят е насочена към тези компетенции, но освен тях има и други, които са в чисто морален и психологически аспект. Капитанът трябва да има голяма увереност в себе си, решителност, смелост, да бъде устойчив на чуждо въздействие. Всички тези качества, включително и етичност, самодисциплина, умение да се поема отговорност и т.н., се формират в училището, но окончателно се изграждат от добрата морска практика. Не може да възпиташ у морския офицер мъжество, ако не го поставиш в среда, в която да прояви мъжество. Ако той не отиде на кораба и не се закали там, няма как да стане това. Така че практиката е най-добрият учител.
– А кои са фаталните грешки?
Много грешки се случват в морската практика, но не всички правят катастрофата. До нея се стига, когато се получи наслагване на грешки.
Открояват се два нови феномена в морската наука и практика.
Първият е триадата на безопасността, която включва трите умения: да се предвиди, да се действа, да се предотврати. Липсата дори само на един от компонентите на триадата води до фатални инциденти.
Вторият е т.нар. траектория на инцидентите по модела на „швейцарското сирене” за появата на злополуки. Задачата е да не се допусне съвпадение на грешките по тази ос, защото инцидентите стават неизбежни и фатални.
Това са много интересни моменти, които открихме при подготовката на срещата – дискусия с морските капитани и механици. Впрочем върху триадата на безопасността досега не е акцентувано в морската наука, тоест поставя се началото на една нова визия в безопасността на корабоплаването.– А как ще коментирате твърдението на капитаните, че все повече се превръщат в секретарки, което ги натоварва до краен предел?
– Преумората също става голям проблем в корабоплаването. Една от честите причини за аварии на море е отслабване на наблюдението и вниманието вследствие на колебания в работоспособността, силно изразени при смяната на вахтите. Както изтъкнах и в доклада си, динамиката на линията на работоспособността по време на вахта има четири фази на психическите и физиологическите процеси. Най-висока е продуктивността във втората, която продължава около 2-2,5 часа. По време на третата (1-1,30 часа) следва неустойчива работоспособност, отвличане на вниманието, допускане на грешки. През първите 10-15 минути на последната фаза се забелязва прогресивно намаляване на работоспособността и увеличаване на умората. Намаляват точността и бързината на реакциите, продуктивността на мисленето и паметта. После се появява безгрижност и небрежност, отслабване на вниманието в очакване края на вахтата. За решаването на този проблем е нужно ИМО да въведе система за контрол на дееспособността на вахтения помощник-капитан (Bridge Navigational Watch Alarm System (BNWAS). Идеята е тя да проследява активността на мостика и разпознава появата на нетрудоспособност на вахтения помощник, което може да доведе до аварии.
Пак ще повторя, всички участници в срещата дискусия бяхме категорични в становището да се развиват прогностичните компетенции, способностите, формиращи триадата на безопасността – да се предвижда, да се действа, да се предотвратява. И най-важното – качеството на образованието да се издига на още по-високо равнище.
Видео с проф.Пеев след срещата дискусия, която се проведе във ВВМУ
.