Авторски
- Reuters: New York bans fracking after health report
By Daniel Wiessner and Edward McAllister,
ALBANY, NY/NEW YORK (Reuters) – New York state will ban hydraulic fracturing after a long-awaited report concluded that the oil and gas extraction method poses health risks, Governor Andrew Cuomo’s administration said on Wednesday.
New York Environmental Commissioner Joseph Martens said at a cabinet meeting he will issue an order early next year banning fracking, which has been under a moratorium since 2008. Once that happens, New York will join Vermont as the only states to completely prohibit fracking.
The decision ends what has been a fierce debate in New York over the benefits and pitfalls of fracking, a process that involves pumping water, sand and chemicals into a well to extract oil or gas. Many in the state saw gas drilling as a key economic resource while others argued it was too dangerous.
The state’s health commissioner, Howard Zucker, said there is not enough scientific information to conclude that fracking is safe.
„The potential risks are too great, in fact not even fully known, and relying on the limited data presently available would be negligent on my part,“ Zucker said.
New York sits atop a portion of the Marcellus shale, one of the largest natural gas deposits in the United States. The ruling is a blow for energy companies that had been waiting for years to tap the thousands of acres of land they have leased there.
The oil and gas industry immediately slammed Cuomo for the decision. Karen Moreau, the executive director of the New York State Petroleum Council, called it a reckless move that would deprive the state of thousands of jobs and hundreds of millions of dollars in revenue.
„We are resolved to continue to fight for these benefits in New York,“ she said.
Environmental groups, meanwhile, hailed Cuomo as a national leader on the issue.
„We hope that this determined leadership Governor Cuomo has displayed will give courage to elected leaders throughout the country and world,“ said Deborah Goldberg, an attorney with the group Earthjustice.
Cuomo, answering questions from journalists, said the decision on whether to allow this kind of drilling in New York was ultimately up to Martens. He said it was „probably the most emotionally charged issue I have ever experienced,“ more than gay marriage, gun control or the death penalty.
.
- Барак Обама ще предложи отмяна на ембаргото на Куба
Снимка: Ройтерс САЩ и Куба започват преговори за нормализиране на дипломатическите си отношения, съобщиха в паралелни изявления президентите на САЩ Барак Обама и на Куба Раул Кастро. От тях стана ясно, че САЩ ще отворят посолство в Хавана, а Куба ще освободи 53 политически затворници. САЩ пък предаде на Хавана трима кубински разузнавачи, които са в американски затвор от 2001 г.
„Изолацията не проработи. Ембаргото бе грешка и не бе подкрепено от нито една страна, освен САЩ. Време е за нов подход“ – каза Обама и добави, че ще предложи на Конгреса да отмени икономическото ембарго на Куба. „Решението на президента Обама заслужава уважение и признание от нашия народ“ – отвърна Кастро.
До размразяването на отношенията се е стигнало след 18 месеца преговори и активната намеса на папата, който се обърнал към Обама и Кастро с апел да бъде решен случая с Алън Грос. Грос, който прекара в затвора 5 години по присъда за шпионаж и опит да организира „кубинска пролет“, вече кацна в САЩ. По-късно стана ясно, че е освободен още един американски агент, който е лежал в кубински затвор над 20 години.
Във вторник Обама е говорил с Кастро по телефона, за да се уточнят последните подробности. Това е първият телефонен разговор между президентите на двете страни от над 50 години.
Източник: в. „Сега“
- България – водеща в света по… плагиатство
Проучване, направено наскоро от американски физици, установи масови нарушения на честната научна практика. Техният поглед върху световния архив (arXiv) от препубликувани научни статии и студии разкрива някои нови факти за плагиатството сред учените. България е цитирана като световен лидер по процент на случаите на плагиатство.
Оказва се, че копирането на текст без цитиране и разрешение е практика, която е по-често срещана в някои държави.
Проучването е установило и „географията на плагиатството“. България е една от държавите, където има по-висок процент на сходство между публикуваните материали. 20% от българските автори са отбелязани като потенциални плагиати. Друго откритие е, че плагиатите в повечето случаи не са цитирани много.
ArXiv е създаден през 1991 г. и с времето се превърна в най-големия световен архив за споделяне на информация от физиката и математиката. В него се публикуват хиляди материали ежедневно. Политиката му е, че всеки може да публикува, а самите материали не преминават през подробна оценка, проверява се само тяхното качество.
Компютърна програма проверява процента на сходство с други публикувани творби, за да се определи дали няма вероятност за копиран текст. Разбира се, повтарянето на изречения и фрази може и да не означава задължително плагиатство. Такъв е случаят с рецензиите на академични и други издания.
Източник: Smartnews.bg
- Завърши седмото издание на Voice (Гласът на Америка)
Отборът на Блейк Шелтон (Blake Shelton) победи във финала на най-популярното музикално шоу в САЩ – Voice „Гласът на Америка“
Кънтри певецът Craig Wayne Boyd (на снимката) е победителят в седмия му сезон.
До финала в понеделник, 15 декември 2014 г., достигнаха трима души от отбора на Адам Лавин (Adam Levine) – Chris Jamison, Matt McAndrew и Damien, и един от отбора на Блейк Шелтон – Craig Wayne Boyd.
Гласуването на зрителите бе обявено след края на двучасовото шоу, в което участваха не само всичките 20 първоначални кандидати за наградата, но и супер звездите – Бруно Марс (Bruno Mars), Jennifer Hudson, Ed Sheeran, Jessie J. и др.
Този сезон към традиционно незаменимите членове на журито Адам Лавин и Блей Шелтон се присъединиха Гуен Стефани (Gwen Stefani) и Фарел Уилямс (Pharrell).
.
- България е изгубила за 10 години $25 млрд. от престъпност
Над 25,35 млрд. долара незаконен капитал, свързан с престъпления, корупция и укриване на данъци, е изтекъл от България за 10 години – от 2002 г. до 2012 г., сочи доклад на базираната във Вашингтон изследователска и консултантска организация Global Financial Integrity (GFI).
С тези показатели страната ни заема 33-то място в света от 145 държави в класацията. Преди нас е Казахстан, а след нас – Латвия. Съседите ни Турция, Сърбия и Румъния са съответно на 26-то, 19-то и 58-о място. Парите изтичат основна към т.нар. данъчни убежища.
Според доклада най-голяма сума е напуснала България през 2008 г. – 5,365 млрд. долара, а най-малка – през 2010 г. (730 млн. долара). Средно на година през периода от България са изтичали по 2,5 млрд. долара.
Общата стойност на незаконните финансови потоци е достигнала исторически връх от 991,2 млрд. долара през 2012 г., което е драстично увеличение спрямо 2003 г., когато са били едва 297,4 млрд. долара.
За разглеждания период незаконните финансови потоци растат с коригиран спрямо инфлацията среден годишен темп от 9,4%. В много райони на света обаче те се увеличават много по-бързо, особено в Близкия изток и Северна Африка, както и Субсахарска Африка.
С обща стойност от 6,6 трлн. долара за десетилетието незаконните финансови потоци са равни на 3,9% от брутния вътрешен продукт на развиващия се свят. Като дял от икономиката Субсахарска Африка е най-силно засегната – незаконните потоци там са равни на 5,5% от нейния БВП. След нея се нареждат развиваща се Европа (4,4%) и Азия (3,7%).
„Изключително притеснително е да се наблюдава как растат незаконните потоци“, коментира д-р Дев Кар, основният автор на проучването.
„В рамките на десетилетието незаконните финансови потоци от развиващите се страни растат с 9,4% всяка година в реално изражение, значително изпреварвайки икономическия ръст. Нещо повече, тези потоци растат най-бързо и са равни на най-голям дял от БВП в някои от най-бедните региони. Тези разкрития подчертават спешността на политиките, които трябва да се направят за разрешаване на проблема“, допълни той.
Най-големият източник на незаконен капитал са документални измами и фалшиви фактури, като те формират 77,8% от целия незаконен поток. Най-големите изтичания идват от гигантски, но лошо регулирани икономики като Бразилия, Китай, Индия и Русия, отбелязва GFI.
В топ десет на развиващите се страни с най-голямо изтичане на капитали през 2012 г. попадат Китай с 248 млрд. долара, Русия със 122 млрд. долара, Индия с 94 млрд. долара, Мексико с 59 млрд. долара, Малайзия с 48 млрд. долара, Саудитска Арабия с 46 млрд. долара, Тайланд с 35 млрд. долара, Бразилия с 33 млрд. долара, Южна Африка с 29 млрд. долара и Коста Рика с 21 млрд. долара.
В аналогично изследване на GFI, публикувано през 2012 г. се сочи, че за десет години – от 2001 до 2010 г. от България са изтекли 16 млрд. долара. То също констатира, че пикът на изнасянето на мръсни пари е бил през 2007 и 2008 г. Тогава България е била на 48-о място сред 143 разглеждани страни. И в това изследване Китай е бил световен лидер.
Източник: в. „Труд“
- Безработен българин моли за… употребявани дрехи и обувки за децата си
„Един баща моли цяла България: Моля ви само за употребявани дрехи и обувки!“ – тази новина се появи в български сайтове в интернет в навечерието на идващото Рождество Христово. Ето какво е написал този баща, който се казва Светослав Тонев и живее в село Юпер, община Кубрат. Препубликуваме неговото писмо от сайта Petel.bg, както и допълнителна информация по случая.
„Пише ви един баща с протегната ръка за спокойна и сбъдната Коледа. Имаме две дечица – момиченце във втори клас и момченце в първи. Безработни сме и изкарваме прехраната си ден за ден. Идва зима и все по-трудно ще се намира работа, дори за седмица.
Затова молим майки, баби, които вече са отгледали децата и внуците си, да ни помогнат с употребявани дрешки и обувки. Молим дядовци и татковци да ни зарадват с нова тетрадка и химикалка.
Тогава наистина ще повярваме, че на Коледа стават чудеса. И наистина Коледа ще бъде празник за нас.
Светослав ТОНЕВ, с. Юпер, ул. „Надежда“ 12, общ. Кубрат, обл. Разград“
Илюстрация: Рravoslavie.bg Допълнителната информация:
Реtel.bg се свърза с кмета на Юпер – Стефан Станчев, който разкри, че Светослав и жена му нямат мобилни или домашни телефони.
„Добър и трудолюбив човек е Светльо. Работеше във ВиК, но през пролетта го съкратиха и отиде на платената борса. Парите, които взема, обаче, са крайно недостатъчни за прехраната на семейството му. От общината помагаме с каквото можем на Светльо, опитваме и да му намерим работа“ – заяви Станчев.
С негово съгласие публикуваме личния му GSМ, на който тези, които искат да окажат помощ на Светослав, могат да се обаждат.
„Няма проблем да ме търсят по всяко време на денонощието. Ще съдействам на всички желаещи да помогнат на Светльо“ – допълни Стефан.
Ето мобилният телефон на Стефан Станчев: 0879 590999 (+359 879 590 999 – б.р.).
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
Бел.ред.: Надяваме се, че призивът на този безработен български баща – колкото и тъжно е да се види чрез този случай докъде са стигнали в безизходицата си някои родители и семейства в България – няма да остане нечут.
- Акад. Борислав Йотов, „За мирна отмяна на Ньойския договор”
Акад. Борислав Йотов издаде книга, в която посочва три варианти за ревизия на Ньойския договор
Румяна Милева, Сelokupnabulgaria.eu
„За мирна отмяна на Ньойския договор”. Така се казва новата книга на акад. проф. д-р Борислав Йотов, член на Българската академия на науките и изкуствата (БАНИ). Премиерата на томчето се състоя на 26 ноември 2014 г. в семинарната зала на Съюза на българските журналисти. Авторът за първи път у нас прави задълбочен международно-правен анализ на 296-те клаузи на Ньойския мирен договор и представя 24 международно-правни основания за мирна отмяна на този позорен грабителски акт.
“Посочвам три юридически форми, които България може да използва, за да предизвика мирна отмяна на Ньойския договор, подписан на 27 ноември 1919 г. в условия на диктат от страна на Антантата към делегацията на България, водена от министър-председателя Александър Стамболийски”- обясни акад. Борислав Йотов. Той припомни, че по силата на този ”договор” от българското историческо, етническо, етнографско и духовно землище, състоящо се от 235 000 кв. км, са изтръгнати повече от 114 000 кв. км. Повече от 95 години стои отворената рана в снагата на майка България. Книгата е гневен публичен протест против престъпното бездействие на всички български правителства досега. Акад. Йотов е убеден, че е дошло времето да бъде изпълнен завета на Апостола Васил Левски „Не искаме нищо чуждо, но нашето не си го даваме”.
Акад. Борислав Йотов е автор на 160 научни и художествено-публицистични книги, между които „Из дневника на прокурора”, романа „По следите на престъплението”, трилогията „Престъпната пирамида на властта”, „Те предадоха и продадоха България”, „България над всичко и над всички” и др. Той е член на СБЖ и на Световната асоциация на писателите криминалисти (AIEP), която преди време го награди с приза “Златно перо” за цялостно творчество. За книгата си „Империите са мъртви – България е още жива” е награден от Асоциация „Феномени” при ООН.
- Стефан Данаилов на 72. Няколко поколения актьори празнуват със своя учител
Стефан Данаилов събра студентите от всичките си класове в НАТФИЗ заедно с децата им на вечеря. Актьори от 7 випуска се подредиха за вълнуваща снимка заедно със своя Мастер в неделя пред Народния театър, където много от тях през годините са играли рамо до рамо със своя ментор. Преди Коледа някои думи се изтъркват от употреба, но „тайната“ среща на Ламбо с няколко поколения актьори, които е възпитал, и децата, които те са отгледали, е чудо, което е в състояние да развълнува и най-коравосърдечния зрител. А снимката, която запечатаха малцина медии на стълбите на Народния театър, без преувеличение може да бъде наречена „Любов“, пише „Площад Славейков“.
Снимка: Скрийншот от видео на Би Ти Ви Събрани на едно място, студентите на Данаилов и наследниците им се оказаха толкова много, че могат да напълнят трупите на два или три театъра, или цялото българско кино. Ако и децата им поемат в същата посока, на Ламбо може да му се признае, че е поставил началото на знаменита школа на родната сцена. Колкото и да са много студентите му, в неделя вечерта Данаилов успя да побере всички в един столичен ресторант – Параскева Джукелова, Силвия Лулчева, Стефка Янорова, Валери Йорданов, Ваня Щерева, Асен Блатечки, Иван Бърнев, Александър Кадиев, Дарин и Деян Ангелови, Влади Въргала, Август Попов, Башар Рахал…
Параскева Джукелова с Мастера и дъщеря си „Я да видя какво става! Всички да седнат. Виждам празни чаши. Сипете си. Чувате ли ме?“ – каза вече в заведението актьорът, който на 9 декември навърши 72.
„Както винаги, Мастер“ – отвърна му хор от над 150 гласове в ресторанта, разказва в репортаж „24 часа“.
„Следя какво се случва с вас на сцената, но винаги съм искал да знам какво се случва и във вашия личен живот. Бая деца се народиха… – каза Стефан Данаилов. – Май работата отива на рев. Защото това е половината от моя живот…“
Дарин Ангелов с децата си „Бях щастлив с вас. Сякаш оня ден беше 1988 г. (бел. ред. – първият му випуск), а сега е 2014-а – продължи Ламбо. – Позволих си подло да черпя от вашата енергия, да се чувствам млад като вас. Първо отношението ми с вас беше младежко, после чичовско, а сега – дядовско. Мнозина от вас ми се сърдят, че не ходя да ги гледам на сцената. Признавам, не го правя. Опитах се. После започнах да мърморя като дърта учителка Затова не ми се сърдете, че не ви гледам.
Но знаете ли, че през последната година ми се наложи да си поседя повече вкъщи. Леле, толкова есемеси не съм пращал в живота си! Владо (бел. ред. – обръща се към Влади Въргала), що есемеси съм пратил за тебе! Гледах ви в реклами, в реалити шоута, в сериали. Вие сте чудесни, вие сте универсални. Част от вас, смело мога да го кажа, сега са стожери на българския театър и кино. Желая ви звезден път, какъвто беше моят. Вие сте моята гордост!“
Нети с дъщеря си Стефан Данаилов решил да подари по един малък подарък на всички деца на своите студенти и избрал шоколадови мечета – шега с някои звезди, наричани „мечки в театъра“: „Нека сега нашите деца да получат по едно златно мече от дядо си Ламбо Мечката“.
„Скъпи мои, обичани, наздраве! Радостен съм! Абе много съм радостен! Да се повеселим. Има водка. Тези, които имат тази вечер представления, по-разумно с нея. Моля, пуснете по-младежка музика!“, нареди професорът.
.
Източник: Сross.bg
Video от посрещането на големия актьор и преподавател пред Народния театър в София може да се види тук
Снимка: Скрийншот от видео на Би Ти Ви - Сенатът одобри финансирането на федералното правителството до септември 2015 г.
Сенатът на САЩ одобри окончателно законопроекта за финансиране на федералното правителство за периода октомври 2014 г. – септември 2015 г., съобщиха осведомителните агенции, отбелязвайки, че с това е предотвратена опасността от спиране на работата на федералните служби.
Документът, предвиждащ отпускането на 1,1 трилиона долара, вече бе одобрен преди два дни от Камарата на представителите. В Сената той бе приет с 56 гласа „за“ при 40 против.
По-рано като предпазна мярка, за да не се стигне до блокиране на работата на правителството, Сенатът удължи с четири дни срока за временно финансиране. Очаква се президентът Барак Обама да подпише законопроекта, преди в полунощ в сряда да изтече този удължен срок.
Приемането на закона стана след дълга и трудна битка в Сената и Камарата на представителите, белязана от продължили седмици наред при закрити врата пазарлъци и спорове за финансовите регулации и указа на Обама за легализиране на статута на милиони имигранти, отбелязва Ройтерс.
Гласуваният законопроект не засяга министерството на вътрешната сигурност, чието финансиране е осигурено само до 27 февруари, докогато републиканците ще контролират и двете камари на Конгреса. Републиканците искат чрез одобряването на бюджета на това министерство да се опитат да попречат да бъдат отпуснати средства за прилагане на разпореждането на президента за узаконяване на нелегалните имигранти.
Миналата година разногласията между демократите и републиканците в Конгреса доведоха до 16-дневно спиране на работата на правителството и изправиха САЩ на ръба на техническия дефолт, като нанесоха на държавата щети за милиарди долари. /Mediapool/
.
- Проф. В. Минеков: „Червената къща“ се превръща в плячка
Рени Нешкова, „Гласове“
.
„Слушам с интерес дебата за съдбата на т.нар. „Червена къща“, ателието и дом на Андрей Николов. Никой никога не попита как и защо се случи това дарение. Никой , никога не попита тате и Лиляна Николова защо е това дарение. Никой не знае какво точно е това дарение. Никой никога не прочете и не се докосна до предложения от мен проект до министър Москова – 1997 г. Никой не желае да изпълни завета в дарението. Никой не желае дарение. Въпреки добрите намерения и реализации, забравен бе геният, майсторът, историческата личност и дори собственикът на къщата, която не беше червена… Съдбата на този дом е мое семейно задължение, част от мен, моята младост и съвест. Желаното и очаквано престъпление няма да се състои. Дори и драматично да звучи – през трупа ми.“
Това написа известният скулптор и специалист по металодизайн проф. Велислав Минеков във Фейсбук. Той е син на големия скулптор проф. Величко Минеков, чиято съдба е свързана с „Червената къща“ и духовния му учител и собственик на имота Андрей Николов, дарил го за културна дейност. Велислав Минеков разказва за читателите на „Гласове“ каква е истината в разгорелия се скандал около къщата, властта и нейните храненици. С проф. Минеков разговаря Рени Нешкова.
Къщата на големия български скулптор Андрей Николов в София, наречена години по-късно „Червената къща“ – Проф. Минеков, казахте ми, че баща ви не иска да се коментира дарението на „Червената къща“. Защото е „старомоден“ човек, с различен морал и смята, че така се омаловажава жестът. Това е тъжно сравнение със сегашното дередже на културната политика. Но все пак вие зададохте във Фейсбук въпроса, който никой не зададе – защо бе направено дарението на „Червената къща“?
– Не мога да разкажа историята без изричното съгласие на баща ми. Жалко е, че до днес никой никога не пожела да чуе или запише човека, който е бил до Андрей Николов, неговия любим ученик и достоен наследник в занаята. Това е част от нашата история. Ние не заслужаваме гениите си, харесваме посредствените. Преди време баща ми цитира Тургенев – „Ярките звезди светят и в най-тъмната нощ”. Тъжна работа. Все пак за дарението. То е направено преди много години, в основата бе всъщност един случаен повод, след което Лиляна Николова взе решението, което беше подпомогнато – да дари къщата срещу някакво скромно обезщетение за останалите роднини. Беше съгласувано с Комитета за култура, тогава все още нямаше министерство. В последствие това дарение не беше използвано по предназначение, а бе дадено на част от учениците на Андрей Николов да го използват като ателиета, преди да се започне осъществяването на идеята за музей. Там беше моят баща, там съм работил и аз. Всъщност мога да кажа, че баща ми е не точно отгледан, а възпитан от Андрей Николов, за да стане скулптор. Живял е там още като младеж, срещат се за първи път когато е шестнайсет годишен, голяма част от спомените му са свързани с тази къща. След като в един момент се взе решение за започване на музея, всички, които бяха там, напуснаха. Имаше един етаж от къщата, където работеха хора от Комитета за култура, останалата площ остана празна. Това стана с решение на тогавашния директор на Националната галерия, каскетен партиен секретар с псевдопартизанско минало и обикновен завистник. Той ненавиждаше с цялата си душа „царският скулптор” и неговите ученици. Проведе се внезапна акция за „почистване” на ателиетата, при която бе натрошен оригиналът на паметника на Ивайло, войниците от паметника на Аспарух и всичко, което бе намерено като работа на баща ми. Изхвърлиха се и работи от Иван Варчев. В този отмъстителен акт беше счупен на парчета „Ангелът” на Андрей Николов, а недовършения бюст на Борис Трети изчезна безследно. Единственото, което се случи, бе, че сградата бе доведена до пълен разпад. Тя беше ограбена, в нея живееха хора от улицата, изобщо бе в много окаяно състояние. След демократичните промени решихме нещо да направим – тя да не бъде само музей, но и използвана. Имахме достойни и добри намерения. Нужен беше добър стопанин. Първоначалната идея бе това да е Съюзът на художниците, но тогавашният Управителен съвет каза, че не могат да стопанисват и поддържат подобен имот. С една колежка скулпторка замислихме план за оцеляването на къщата. В основата на този план беше да намерим фондация с предмет култура, която да поддържа този имот, в него да има конкретна дейност, свързана с култура. Мислехме също едно от ателиетата да се ползва за реализацията на млади художници, избрани с конкурс. Дори тази резиденция можеше да бъде международна, нещо много характерно в целия останал европейски свят. Например двама или трима млади автори, които да са достатъчно кадърни, да им бъде подадена ръка, за да продължат своето развитие. И, естествено, основното условие беше оборотна колекция от произведенията на Андрей Николов, голямата част от които са в Националната галерия. Допълнително имаше и други условия към тези, които наемат къщата – да направят голям представителен каталог на творчеството на Андрей Николов, да финансират документален филм за него и да участват в реставрация на работите му, тъй като голяма част от колекцията му в галерията е в окаяно състояние. Виждал съм негови неща – изпочупени и лепени толкова несръчно, че човек да изтръпне от безумието и отношението. Тези работи, които са от гипс, според мен трябва своевременно да бъдат отлети качествено от метал, тъй като този гипс няма да издържи още дълго време. Разбира се, това не трябва да бъде далавера на министър и негов любим тенекиджия. Нужни са достойни реставратори, а такива имаме.
Андрей Николов и Величко Минеков. Снимка: Личен архив на Велислав Минеков – Това вече е по новите времена, кой беше министър на културата?
– Тези предложения ги дадохме на министър Ема Москова, тя ги прие с възторг. След това обаче контактите ни с нея прекъснаха и разбрах, че има фондация, която може да влезе в този имот. В интерес на истината след това имотът беше реставриран достойно, там бяха положени много усилия. Има и неща, с които не съм съгласен, но с оглед на това, което вършеха, те заслужават моето уважение и считам, че беше достойно. Не мога да разбера как беше допусната частична реституция в напълно обезщетен имот. В момента обаче нещата се развиват към друг край и цялата работа започва да прилича на някаква плячка, което у нас се случва доста често.
– Какво се случи всъщност?
– Това, което разбирам, е, че Министерството на културата не само, че прекратява договора с наемателите на къщата, но би желало къщата да мине и в друга собственост, първоначално се определя да бъде дадена като общинска собственост. Това би било тежко нарушение на волята на дарителите да бъде ползвана като дом-музей. Всичко останало може да е чудесно като явление, но все пак това е къщата на Андрей Николов и тя не може да бъде подмятана на кой както му хрумне, бил той министър или кмет.
– Как си обяснявате всичко?
– Къщата е на прекрасно място, може да се очаква плячка от съвременни разбойници. Самият министър е раздвоен. Сърбят го ръцете, но от другата страна на теглилката тежестта е в изключително опасна и блестяща трупа. Кражбата би застрашила една измислена биография. Господин министърът ще бъде принуден да бъде любезен, отстъпчив и красив. Далавера или една презряна „смърт“. Договорът ще бъде продължен. Не съм запознат с мотивите на ползвателите на „Червената къща“, но струва ми се, че те заслужават да останат и да продължат своята дейност, тъй като нито съм видял, нито чул да има по-добри от тях в момента.
– Юридически ли е спорът?
– Ще стане юридически, ако се наруши статутът, но засега е икономически. Повече прилича на окопна война с желание за абордаж.
– Като стана дума за Министерството на културата, да минем към министър Вежди Рашидов, ваш колега скулптор. Вие дори го смятате за много по-вреден от Слави Бинев. Защото е „мултак“ или имате и други съображения?
– Твърденията, че той е мой колега, считам за твърде преувеличени. Рашидов беше в тясна връзка с „Мултигруп“, беше наречен „главен мултак на републиката“, но той не се срамува от това, гордее се дори. Какво повече искате от това? Бих искал някой да попита господин министъра как така се е случило той да стане милионер, а скулпторът Андрей Николов да не е. Да го попита също така какво стана с онези негови пари в банката, за които така горко плака. Цесийка някаква? Някой да провери доходите му в Сметната палата, за да се разбере как така аджеба се става милионер със скулптура, защото за мен това е твърде неясно. Трябва да се направи и една сериозна проверка в Комисията по досиетата. В едно свое предаване Сашо Диков разкри неговото съучастие като съветник в ЦК на БКП във връзка с преименуването на българските турци с мюсюлмански имена, които са част от българската интелигенция. Имате министър, който псува държавата си и нейната хилядолетна история. Културен ли е министърът на културата? Смел, неподкупен разследващ журналист е нужен. Или прокурор.
– Призовахте Радан Кънев Реформаторският блок да напусне тази коалиция и може би да се върви към нови избори. Това според вас по-добро решение ли е?
– Хубаво е да има различно мнение. Радан Кънев е на друго мнение. Той смята, че по този начин Реформаторският блок ще бъде заздравен и ще се извършат действително някакви реформи. Аз не мисля така и смятам, че Реформаторският блок е обречен да бъде погълнат от ГЕРБ. Казвал съм го многократно, че ГЕРБ не е партия, а организация от тарикати с „джобно“ мислене. Политически идеи там няма. Егоизмът не е политика. Идолопоклоничеството е забранено от Библията и Мохамед. От тиква идол не става.
– Ако имахте възможност, кого бихте посочили за министър на културата?
– Това е в противовес с намеренията ми да има изобщо министър. Все пак, ако има такъв, той трябва да разбира от култура, трябва да е добър администратор, да извърши промяна в няколко закона. Трябва да знае как и доколко да субсидира културата, за да се прекъснат възможностите за корупция и грабеж и глупост. Да пожелае европейска държава с европейски закони за подкрепа на културата. Не съм сигурен, че министърът трябва да е артист, художник, певец или нещо подобно. Даже би било грешно явление. Там трябва да има културолог, администратор. Не толкова политик, а човек, който е вътре в тези пластове – от паметниците на културата до читалищата, музеите, галериите, архитектурните резервати, балет, опера, музика, театър… Проблемът не е в мизерията на артистите, музейните работници и заплатата на жертвалия младостта си цигулар. Закони няма, държава няма… Премиерът харесва Цеца Величкович, а аз дарявам детето си с Бах.
Андрей Николов, „Копнеж“ – А кои закони според вас трябва да се променят? По едно време се говореше за закона за меценатството?
– Закон за меценатството трябва да бъде вкаран като част от един закон в подкрепа на националната култура в европейските му форми – с данъчни облекчения и поощрения. В Европа отдавна съществува т.нар. корпоративно меценатство, което е основна форма за подпомагане на културата. Това е далеч по-голяма сила, отколкото държавните субсидии. У нас такова нещо няма.Корпоративното меценатство освен това е и реклама за този, който го прави и е най-достойният вид реклама.
– Ами ако този, който го прави, е някой от „Мултигруп“ или друг олигарх, няма ли да се получи същата схема за получаване на влияние, срещу което и вие се бунтувате?
– За съжаление сте права. Но в нормалните държави няма обществено признати престъпни организации. В нормалните държави има конституция, ред, съд, право и законност. Камората не рекламира себе си като корпоративен меценат. Когато се дават пари за култура, трябва да видим как и защо се извършва това. Ще дам за пример големи корпорации в Германия, които направиха всичко възможно, за да изчистят своето нацистко минало или екологична престъпност с дарения в областта на културата. Това е достойно заплатен грях.
– Вие бяхте в Изпълнителен съвет към Реформаторския блок. Имаше ли готови проекти, които да се предложат.
– Има такава програма, в нея участват достойни имена от българската култура и имаше възможност за реализация, но никой не го пожела. Твърденията, че аз съм автор на тази програма, са неверни. Бях колекционер на съвети в продължение на две години. В тези съвети имаше противоречия, но и ясни насоки. Изводът от тази селекция на достойни люде е, че националната култура е в състояние на хаос и нищета. Отношението на държавата е перверзия. Желаете възход на икономика без култура. Парадоксална илюзия. Не е възможно. Получавате грабеж, мутри и олигарси. Рецептата за възход е образование и култура. И морал, разбира се, дори този морал да носи религия. Ако вашата ценност е споделеното хранене, ритмичният удар на тъпан, виещи зурли и пейзаж в рамката на кревата, вие сте примитив, напредничав ниандерталец. Културата не е част от ваши вторични рефлекси. Трябват закони, които управляват културата, а не министър и министерство. Всеки министър се чувства заплашен, когато пожелаете такива закони. И ще бъде най-доброто решение да се появи министър, който поиска този закон в името на собствения си край. На Балканите това е абсурд.
– Реформаторският блок може ли да посочи човек, който съвместява такива комплексни качества – култура, мениджърски умения, че и саможертва?
– Не бих искал да критикувам повече Реформаторския блок, защото се надявам на техния успех. Бедата е, че не бе обърнато внимание на тази тема, нито са имали представа за такъв човек, нито дори посегнаха към програмата за култура, нито пожелаха Парламентарната комисия по култура. Пожелаха стюардеса. Попитайте ме защо съм огорчен.
– Поддържате ли връзки с тях?
– Изневярата на вашата реформирана съпруга не може да бъде тема сред приятели, в които си се заклел, но дълбоко в душата си очакваш съпричастие и дори деликатно признание на своята правота. Рогоносецът може да получи признание единствено в Ловно-рибарския съюз. Контактите ми с реформаторите имат летаргична, писмовна форма.
– Може би те са прекалено заети със съдебната реформа, виждате какво се случва там?
– Съдебната реформа не е мое амплоа. Културата е сирачето в българския парламент. Грозно, глуповато, нежелано сираче, което няма нужда от осиновяване, оставено е на природата, защото от това дете, тъй или иначе, нищо няма да излезе. Всички, които работят в тази област, са като уличните кучета на държавата, които обикалят за парченце от вашата баничка.
– Артистите обаче са най-гласовити в такива конфликти с властта. Стана ясно какво не искат, но какво искат да се направи, май не стана ясно?
– Факт е, че театрите също са в мизерно състояние. От време на време някой прави ремонт и този ремонт се усеща по джобовете му. Масово артистите са назначени с изключително жалки заплати – по-ниски и от учителските, полицейските и на средно ниво чиновник. И въпреки това съществуват, пълнят салоните и публиката им е огромна. Достойно е да си артист в държава на мрака, мизерията и пожеланата простотия.
- „Репортери без граници“ подкрепи Биволъ срещу КФН и БНБ
Материал на Биволъ
Международната организация „Репортери без граници“ излезе с остро комюнике срещу поредния опит на КФН и БНБ да сплашат нашия сайт заради публикации свързани с източване на банковата система.
България не беше ставала обект на специална реакция срещу свободата на медиите от около 3 години. Предишният такъв случай беше през 2012 г. след публикацията на дипломатически доклад на посланик Байърли за банките „гнили ябълки“ в българската банкова система, които се занимават с „пране на пари от организираната престъпност и кредитиране на свързани лица“. Четири от „гнилите ябълки“: ПИБ, КТБ, Инвестбанк и ЦКБ поискаха от БНБ да наложи глоба на сайта, а БНБ изпрати заплашително писмо. Тогава също Репортери без граници защити правото ни, гарантирано и от Конституцията, да търсим и предоставяме достоверна информация (виж тук и тук). Tемата обаче остана табу за почти всички български медии с няколко ярки изключения: БНР, „Капитал“ и Е-вестник.
Днес терминът „гнили ябълки“ е нарицателно както за банки с лоши практики, така и за корумпирани представители на съдебната власт. Една от „гнилите ябълки“ – КТБ, окапа и завлече вложителите си с милиарди левове, които засега се покриват от парите на данъкоплатците. Откраднатите от няКОЙ огромни суми всъщност остават за сметка на качеството на живот на цялото ни общество за години напред. Виновниците са тази катастрофа обаче продължават да стоят на постовете си и да вършат зловредното си дело.
Да се говори и пише за ограбването на КТБ, да я наричат „гнила ябълка“ дори в национален ефир днес не е табу, напротив. Табу за медиите обаче остава Биволъ, като източник, който първи удари камбаната и се осмели да информира за трагичната истина. Днес друга „гнила ябълка“ – ПИБ, беше спасена с 1,2 млрд лв. от държавния бюджет, но да се пише и говори за нея е също табу. Deja Vu.
Ситуацията се повтаря като дежа вю, но и развитието във времето също рискува да се повтори. Както и в случая с КТБ, контролните органи в лицето на БНБ и КФН си затварят очите пред изнесените конкретни и неопровержими данни водещи до основателни съмнения за източване на ПИБ чрез свързани офшорки, изтеглили огромни кредити, за които не се знае дали се обслужват. Факт е обаче, че кредитите се предоговарят и отлагат във времето, за да изглеждат редовни. Абсолютно същата хватка прилагаше и КТБ за кредитите към свързаните фирми на Цветан Василев, разчитайки на държавна подкрепа и широко затворените очи и дори колаборацията на банковия надзор. Докато един ден балонът се спука.
Текстът на Репортери без граници е достатъчно ясен: вместо да извършат подробни проверки и да защитят обществения интерес, институциите са тръгнали срещу правото на обществеността да бъде информирана за възможни лоши практики на банка, която… наскоро получи държавен заем от 600 милиона евро.
Тоест, за пореден път властта вади тоягата срещу вестоносеца, късогледо разчитайки на споделеното мълчание и страх. Но както и предишния път Биволъ няма да спре да разкрива злоупотребите и да информира за тях. Докато не паднат всички табута.
Превод на комюникето на Репортери без граници от английски.
Сайт за разследваща журналистика получи заповед да предостави информация за източници и служители
Българската Комисия за финансов надзор разпореди на Бивол, български новинарски сайт, специализиран в разследване на корупцията, да разкрие източниците, които е използвал при последните си публикации за съмнителни банкови заеми, иначе е заплашен с глоба.
Прессъобщение от 12.10.2014 г.
Прочетете на rsf.org – Read on rsf.org
Партньорът на Уикилийкс за България, сайтът Бивол, получи заповед под формата на писмо, изпратено по електронна поща на 8 декември. А днес (на 12 декември – б.р.) Бивол са получили имейл от централната банка, с който тя се отрича от обещанието си да разследва твърденията на сайта.
Българската Комисия за финансов надзор, която е отговорна за осигуряване на стабилността и прозрачността на банковата система, поиска от Бивол да предостави в рамките на три дни не само източниците си, но и имената и адресите на репортерите си и на главния си редактор.
В писмото се признава, че сайтът не е длъжен да разкрие източниците си, но то все пак предупреждава, че Комисията може да наложи глоба в размер от 1000 до 4000 евро, ако не се съобразят с искането.
Писмото на Комисията е продиктувано от три статии (на английски тук, тук и тук), които повдигат въпроса за законността на заеми отпускани от българска банка, известна като Първа инвестиционна банка (ПИБ).
Комисията заявява, че разследва възможността уебсайтът да бъде обвинен в „трафик на поверителна информация“ и „манипулиране на пазара“ според Закона за финансови злоупотреби.
Седмичникът „Капитал“ е получил подобни писма от Комисията по-рано тази година, след като публикува статии за българския банков сектор.
„Българската Комисия за финансов надзор си придава власт, която далеч надхвърля правомощията й,“ каза програмният директор на Репортери без граници Луси Морийон.
„Тя забравя за правото на обществеността да бъде информирана за възможни лоши практики на банка, която се котира на основната Софийска фондова борса и наскоро получи държавен заем от 600 милиона евро. Тези изисквания към Бивол са неприемливи и недостойни за публична институция, натоварена със задачата да гарантира прозрачността на банковия сектор. Те просто трябва просто да бъдат оттеглени.“
В писмото изпратено днес (на 12 декември – б.р.) до Бивол от Българската народна банка, централната банка на страната, тя не само се отрича от обещанието си да провери твърденията на сайта, но то съдържа и предупреждение.
Там пише следното (моля вземи го от оригинала!): „В заключение Ви обръщаме внимание, че всяко публикуване на невярна или подвеждаща информация е пряко свързана с носенето на законова отговорност, особено когато това се отнася и до публични компании“ . Този гротесков обратен завой показва нивото на решителност на банковите регулатори да накарат Бивол да замълчи.
България се нарежда на 100-но място сред 180 страни в класацията на Репортери без граници за свободата на пресата за 2014 г. – най-ниската позиция от всички държави членки на Европейския съюз.
- Лъжите на български политици за шистовия газ и компетентността на журналистите
Петър Кърджилов*, e-vestnik
- Корупцията в България най-висока за последните 15 години
Александър Колев, в. „Сега“
.
Снимка: Fotolia/Natalia D. Корупцията в България удари най-високите си нива от 15 години насам. През последната година са реализирани средно 158 000 корупционни сделки на месец, което е рекорд от 1999 г. насам. В бизнес сектора ефективността на корупцията като метод за разрешаване на проблеми през 2014 г. се повишава. Повечето фирми нямат доверие на институциитe и не смятат, че получават равноправно третиране в съда. През изтичащата година българското общество стана свидетел и на проявления на политическа корупция в застрашителен мащаб.
Това са само част от унищожителните критики в годишния доклад за корупцията на Центъра за изследване на демокрацията (ЦИД), представен вчера. За най-корумпирани са смятани депутатите и представителите на изпълнителната власт с големи правомощия, като репутацията им е стигнала дъното. Почти всички българи (94%) смятат за вероятен корупционния натиск от страна на различните ведомства.
Според доклада повечето корупционни сделки се извършват по инициатива на държавната администрация, чиито служители упражняват корупционен натиск върху ползващите административни услуги. Податливостта на корупция на хората през т.г. е на равнището от 1999 г. въпреки покачващата се нетърпимост към корупционното поведение. Има и структурен проблем: корупцията се превръща в допълнителна цена за ползване на административни услуги, отчитат авторите на доклада.
Всеки втори българин е натискан да участва в корупционна сделка, а всеки трети се е включил в такава. Всичко се развива на фона на сериозните разхищения, които се наблюдават на всички равнища на управление и в ключови сектори с преобладаваща държавна собственост като енергетиката.
Категоричен е и изводът, че поради твърде високите равнища на участие на населението в корупционни сделки противодействието е неефективно. Парадоксално е, че в момента в затвора няма нито един, излежаващ ефективна присъда за корупция. За сравнение в Румъния през 2012 г. има 800 осъдени за корупция, през м.г. – 1000, а тази – 1500. При това става дума за средни и високи нива. Докато в България най-много осъдените са били 150 души, и то все на ниски нива.
Има пропаст между равнището на корупция и капацитета за противодействие. Според зам.-министъра на вътрешните работи Филип Гунев, ако трябва да се разследва целият корупционен модел около КТБ, това би впрегнало всички органи и няма да остане никой, който да работи по други случаи. Авторите на доклада обръщат особено внимание на проявления на политическа корупция в застрашителен мащаб. Възходът и падението на КТБ недвусмислено демонстрираха, че завладяването на държавата от частни интереси е достигнало дори до най-силните правоприлагащи органи като прокуратурата, финансовото разузнаване и БНБ, пише в документа. Сагата „Южен поток“ е другият пример, който се сочи.
Висшият съдебен съвет продължава да е неспособен да гарантира, че прокуратурата и съдът се борят успешно с корупцията и завладяването на държавата, отчита още докладът. Няма адекватно натоварване на съдилищата и прокуратурата, което създава възможности за забавяне на делата и повишава корупционния риск.
ОГЛЕДАЛО
Зам.-посланикът на САЩ в София Брус Бъртън вчера изрази опасенията си, че „в България корупцията е достигнала кризисно ниво, което влияе негативно върху живота на всеки един гражданин“. Той каза това в официалния „Фейсбук“ профил на мисията. И британският посланик Джоната Алан използва блога си, за да обяви, че пред инвеститорите в България има три основни проблема – непредвидимост на съдебната система, неспазване на договори и корупция.
.
- Един български учен от ЦЕРН за технологиите на бъдещето
В близкото бъдеще все повече коли ще разчитат на електрически двигатели, квантови компютри да увеличат значително изчислителните ни мощности, а напредъка в разработването на ефективен термоядрен реактор ще осигури нарастващите енергийни нужди, разчитайки на почти безплатно гориво – това са надеждите на младия български учен Мирчо Родозов, който е част от екипа на експеримента на ЦЕРН за Големия андронен колайдер.
.
Мирчо Родозов. Снимка: You Tube Той вярва, че технологиите са това, което ще ни „изстреля“ напред като общество и цивилизация и припомня, че в почти всички случаи, в които животът ни е станал по-лесен, е заради въвеждането на нова технология.
Очакваме в близко бъдеще да бъде създаден работещ термоядрен реактор, използването на който ще покрие цялата ни нужда от енергия, без опасност от радиоактивно замърсяване, без огромни и скъпи съоръжения като атомните централи и без изгаряне на фосилни горива или ядрено гориво, разказа физикът.
Термоядреният реактор би бил революция в улесняването на живота на хората – евтина и гарантирана енергия за всички, горивото за която се прави от вода /деутерий и тритий, които са изотопи на водорода/.
Разработките на бързозареждащи се батерии води към замяна на двигателите с вътрешно горене с електрически, които са в пъти по-ефективни и евтини от гледна точка на гориво, допълва той. Друга възможност са квантовите компютри, които ще увеличат изчислителните ни мощности, тоест скоростта на изчисления.
Като физик не вярва в пътуването във времето. Замислете се, че ако някой в бъдещето е успял да промени миналото, това би засегнало моментално със скок текущото ни битие, а досега нямаме такова наблюдение, обяснява той. Пътуването във времето е философска тема, но засега нямаме изгледи за такава технология, казва ученият.
31-годишният Мирчо Родозов заедно с група наши учени от БАН и от СУ участват в експеримента „Компактен мюонен соленоид“ /Compact Muon Solenoid или CMS/ на Големия андронен колайдер в ЦЕРН. Групата търси проявления на нова физика, или частици, които биха могли да се наблюдават, ако дадени теоретични модели се окажат валидни. Тъй като не сме сигурни дали определен теоретичен модел е верен или не, ние пробваме всички налични, обяснява физикът.
Програмата на експеримента продължава и ускорителят ще работи при по-високи енергии от март 2015 г. Имаме надежда да наблюдаваме тези нови частици, тъй като енергията на ускорителя ще се повиши почти двойно, разказва той. За него всеки ден може да бъде интересен. Той си спомня момента през 2013 г., когато са се наблюдавали частици, които т. нар. Стандартен модел /теории, които описват най-малките частици на материята и взаимодействията между енергията и материята/ предсказва и за които има изключително малка вероятност да се наблюдават. Друго интересно преживяване е било на 4 юли 2012 г., когато групите на CMS и ATLAS са докладвали комбиниран резултат за откритието на нов бозон, съответстващ на така търсения Хигс бозон /частица, предсказана в Стандартния модел/.
Когато хората ме питат дали харесвам работата си или как съм се ориентирал към нея, обикновено им отговарям, че това е най-интересното нещо, което някой може да прави – да изследва неизвестното, посочва ученият.
Неговият интерес към физиката започва още в училище, когато, по думите му, от всичко на света най-интересни са му били най-малките градивни елементи, от които е сглобено всичко, което познаваме и взаимодействията между тях. Изобщо, докъде можем да стигнем в „разглобяването“, пояснява Родозов. Учителката по химия нямаше задоволителен отговор, когато я питахме – ядрата са направени от протони и неутрони, протоните и неутроните от какво са направени, спомня си той.
По-късно, когато следва в ПУ „Паисий Хилендарски“, преподавателите му забелязват интереса му към физиката на частиците и го запознават с учените от лаборатория „Физика на високите енергии“ към Института за ядрени изследвания и ядрена енергетика към БАН. След като се дипломира като бакалавър, следва първата му командировка в ЦЕРН. Физикът завършва и магистратура, става докторант към института на БАН и вече три години работи с тях, а работата им е свързана изцяло с експеримента „Компактен мюонен соленоид“ на колайдера. Затова и пътуват често към ЦЕРН.
По негови наблюдения отношението към българите там е добро. Моето впечатление е, че организацията е някак „естествено свободна“ от всякакви предразсъдъци, коментира той.
Колегите, с които работим, ни харесват, българите сме малко, но вземаме осезаемо участие в общата работа, най-общо казано сме уважавани участници в експеримента, разказва Родозов.
Някои от научните методи и знания физикът прилага и във всекидневието си, например при готвенето – например 20 поредни пъти записва колко време е било нужно да свари пиле и оттам нататък средната стойност му дава представа кога трябва да е готово, без да го проверява непрекъснато. Някои негови колеги пък използвали знанията си по електроника, за да си сглобяват контролери, с които управляват уредите си вкъщи. Това, което е научил в работата си, е да слуша всичко, да обмисля гледните точки и да уважава мнението на другите. Отчита като свое професионално изкривяване навика да разглежда всички възможни вероятности. Някои хора определят нещата като „само черно“ и „само бяло“. Хората като мен „чувстват“, че това никога не е вярно, казва физикът, който продължава да търси как е „сглобен“ светът.
Източник: БТА
- Г. Котев: Уестингхаус на пазар за продажни „българи“ в Брюксел
Съобщение във в. „Сега“: „Уестингхаус“ рекламира 7-и блок на АЕЦ в ЕП
„Уестингхаус“ представи проект за разширяване на АЕЦ „Козлодуй“ на българските представители в Европейския парламент и на специалисти по европейска политика, предаде БГНЕС. Основна тема на срещата са били предимствата и плановете за изграждане на седми блок на АЕЦ „Козлодуй“ с технология AP1000. Според Ив Браше, президент на „Уестингхаус“ за Европа, Средния изток и Африка, проектът за разширяване на Първа атомна е „рядка възможност“ за България да инвестира в най-съвременните технологии.
Проектът подкрепя политиката на българското правителство за развитие на нова ядрена програма, която да осигури енергийна сигурност, независимост и финансова стабилност с използване на доказана технология, заявяват от компанията. Оттам твърдят, че ще осигурят най-ниска цена на тока в сравнение с други алтернативи.“.
Коментар на новината в блога на Георги Котев:
Уестингхаус на пазар за продажни „българи“ в Брюксел
.
(Коментарът е написан, цитирайки отразяването на същата новина във в. „24 часа“.)
Новината беше публикувана преди на сайта на „вестник“ 24 парцала и е озаглавена: Уестингхаус представи в Европейския парламент проект за разширяване на АЕЦ „Козлодуй“. Ето я по-голямата част от публикацията, а за по-добро прочитане кликнете с мишката върху снимката, за да се увеличи. Подчертаните от мен пасажи по-долу ще изкоментирам в съответния цвят.
Нито едно име от българска страна! НИ-ТО ЕД-НО!! Нито представител, нито някой друг продажник. Ей така, защото са скромни?? Още преди месеци ви обърнах нарочно внимание, че в акционерното споразумение между АЕЦ „Козлодуй“ и „Уестингхаус“ е записано 1:1, че ще се строи РЕАКТОР, а не БЛОК, както пише по-горе!!! Разликата между БЛОК и РЕАКТОР е такава, както между цял здрав човек и само стомаха му. Може ли вашият стомах да функционира самостоятелно??? (По-подробно вж. в материала: Споразумението с Уестингхаус НЕ-Е-ЗА изграждане на 7-ми блок!)
Единственото име, споменато в информацията (Ив Браше – б.р). Като представител на световния хегемон в ядрената мафия САЩ, той няма за какво да се притеснява и крие?
Тези два абзаца взаимно се изключват, защото, как може нещо да е най-най-най- …, когато, в същото време, то никъде още не е било построено, не е работило и не се е доказало? АБСОЛЮТЕН ФЕНОМЕН В СВЕТОВНАТА НАУКА И ТЕХНИКА! За ядрената мафия няма предели на фантазията?
И кога правителството е обявило плановете си за нова ядрена програма, която да ни осигури светлото бъдеще??? Теменужке, счетоводителко, ти ли тихо говори или аз дълбоко спах? И какви са тези най-високи стандарти за безопасност? Къде да се запознаем с тях? Не е ли утвърдена практика на ядрената мафия да въвежда нови „най-високи стандарти“ за безопасност след поредната ядрена трагедия, като в Три Майл Айланд, Чернобил и Фукушима?? Ааааа…., разбрах, като гръмнат някой Уестингхауски АР-1000, тогава и ще ни покажат най-стандартите? Предварително благодарим!
И къде са гражданите???Ааааааааааа…., ето ги и гражданите? Щастливи граждани благодарят на Уестингхаус, за изграждането на 7-ми блок в АЕЦ „Козлодуй“.
Толкова се радвам за тях и така силно им завиждам!
Георги Котев
- Д. Горчева: Българският антисемитизъм е план на ДС
Б. Узунова, Дойче Веле
Отново за истината около спасяването (неспасяването) на евреите в България и в окупираните територии през Втората световна война. Една историчка възразява срещу критиците на тогавашната българска политика.
Даниела Горчева е издател и главен редактор на списанието „Диалог“, Холандия, което по замисъл е мост между култури и поколения. Нейни статии за съдбата на евреите в България, Беломорска Тракия и Вардарска Македония предизвикаха значителен интерес. Очаквахме да я видим сред участниците в конференцията „Евреите в Източна Европа и Съветския съюз в годините на Втората световна война и Студената война”, която завърши завчера в София. Даниела Горчева обаче отказала заради злополучната предишна конференция за Людмила Живкова в Софийския университет. По предложение на наши читатели и слушатели (на Дойче Веле – б.р.) поканихме Даниела Горчева да отговори на няколко въпроса по темата. Ето какво каза тя за спасяването на българските евреи:
.
„Предотвратената депортация на българските евреи не се случва от само себе си. Тя се случва благодарение на тогавашното българско общество и на тогавашната българска държавна власт. Единствено тогавашният държавен глава и цар Борис Трети е могъл да я спре и той проявява достатъчно кураж, за да го стори. Усилията на тогавашните български политици, на подпредседателя на Народното събрание Димитър Пешев, на БПЦ и на българските интелектуалци са от огромно значение и изиграват голяма роля. Но решения от такъв мащаб взима цар Борис. И то ги взима не без риск – и за държавата, и за короната. Така в крайна сметка България отказва да депортира своите евреи и съумява – единствена в цяла Европа – да прокара този си отказ пред могъщия си мнителен „съюзник” нацистка Германия.
Имитация на враждебност
Що се отнася до “враждебната държавна политика”, тя всъщност само е имитирала враждебност, за да се притъпи натиска на нацистка Германия. Признава го прокурорът на процеса срещу Айхман в Eрусалим, който заявява пред съда, че според документите става напълно ясно, че българското правителство е изселило евреите от София в провинцията, за да избегне натиска на Германия и за да ги защити от депортация извън пределите на страната.
Беломорска Тракия и Македония са завладени и окупирани от нацистка Германия, която според международните конвенции за водене на война се явява техен суверен. По пълномощие на този временен суверен България поема временни административни функции. Тези окупирани земи обаче остават под юрисдикцията и върховната власт на Германия. Това е много важно, но точно този факт понякога се подминава. Българските власти нямат правата и възможностите да попречат на депортацията на евреите от Беломорието и Вардарска Македония, които не са български граждани и не са се намирали в пределите на Царство България.
Депортации и унищожаване
Впрочем, през Втората световна война депортацията се практикува масово, включително и от съюзниците. Сталин изселва около 40 народа и етнически групи. Демокрация като САЩ изпраща в лагери 100-хилядно предполагаемо вражеско население с японски произход. Англия прави същото с британски граждани от германски произход. А след войната към 12 милиона цивилни германци са експулсирани от родните им страни или са депортирани в Съветския съюз за принудителен труд – най-голямата принудителна миграция в новата история на Европа. Местните власти никъде в Европа не са в състояние да предотвратят тези депортации. Нещо повече, тя се осъществява с тяхна помощ и с помощта на еврейските съвети на старейшините, които Айхман създава. И най-важното: по онова време почти никой не знае, че депортацията всъщност означава не просто физическо преместване, а физическо унищожаване на евреите.
Българските власти нямат правата да попречат на депортацията на евреите от Беломорието и Вардарска Македония до лагерите на смъртта.
Носели са се всякакви слухове разбира се, но те били смятани за пропаганда или за налудничави приказки, защото човешкият ум отказва да допусне за вярно нещо толкова чудовищно. По време на войната никой не може да проникне в окупирана Полша и информацията идва от бегълци от лагерите за изтребление. Това става много бавно, защото те първо се крият в продължение на месеци, после чак предават сведенията си на еврейски общини или на полската съпротива. Особено бавно и мъчително е да бъдат убедени съюзниците в достоверността на тези сведения.
„Не ви вярвам!“
Информацията е толкова невъобразимо ужасна, че просто никой не иска да повярва. Освен на политическото равнище съществува и съмнението, че това е полска пропаганда, а има различни стратегически съображения. Де факто, съюзниците много дълго, почти до края на войната, отказват да повярват на сведенията, идващи от полската съпротива. За това свидетелства и Ян Карски, който напразно се мъчи да убеди Антъни Идън и Рузвелт, че става дума за изтребление на евреите. Карски се среща и със съдията във Върховния съд на САЩ Феликс Франкфуртер, приятел на Рузвелт и сам той евреин. Разказът на Карски въздейства силно върху Франкфуртер, но накрая той заявява: “Млади човече, аз не ви вярвам!”. Едва докладът на Върба и Вецлер, които успяват да избягат от Аушвиц, през лятото на 1944 година е възприет сериозно от западните съюзници.”
А дали според Даниела Горчева не е парадоксално, че по време на войната в България има антиеврейско законодателство, но не и антисемитизъм, докато сега май е точно обратното?
Прах в очите на германците
„Антиеврейското законодателство не е плод на антисемитски настроения на българското общество, което по думите на Бекерле е “живяло заедно твърде дълго с народи като арменци, гърци и цигани, за да оценява еврейския проблем”. За този български „Закон за защита на нацията” един от най-авторитетните изследователи, авторът на „Баналността на злото” Хана Аренд казва, че е „нелеп от нацистка гледна точка”. И това е наистина така, защото той допуска много изключения. Цялата работа е една имитация, за да се хвърли прах в очите на германците. Е, те не са останали много заблудени и това личи от документите в германския архив, където са запазени рапортите на Хофман и Бекерле. Не без раздразнение те докладват в Берлин, че „българското правителство вече открито подкрепя становището на царя относно евреите”.
Всъщност самите българи столетия живеят праг до праг с евреите. Мнозинството в България оценяват човека насреща си според личните му качества, а не в смътни колективни категории, не по етнос и религия. Така че в България няма ксенофобия в резултат от два фактора: историческата пъстрота на българската нация и липсата на пропаганда, насъскваща едни групи хора срещу други хора. Така е до съветизацията, започнала с окупацията през 1944 година.
Българският антисемитизъм днес
„А днешният антисемитизъм в България е резултат от политически манипулации. Аз лично наблюдавах зараждането му и подклаждането му от видни български ДС-ари по страниците на някои вестници. Писала съм и протестни писма, защото беше ясно накъде вървят нещата. За жалост тази пропаганда днес бележи известни успехи на основата на раздухвани страхове, но най-вече заради непознаването на историческите факти и непознаването на „другия”, на етнически и религиозно различния от теб човек” – казва в заключение Даниела Горчева..
- Храм без Бог (записки по българската демокрация)
Валентин Брайков, Вraykov.com
Снимка: Рressadaily.bg 1. „Който иска да учи право, първо трябва да знае откъде произлиза думата Право /ius/. Правото е именувано на Справедливостта (iustitia)… С основание може да ни наричат Жреци на Справедливостта. Защото ние служим на справедливостта и преподаваме знанието за доброто и справедливото, за да различаваме правото от неправото, позволеното от непозволеното и така да се стремим да водим хората към доброто не само чрез страха от наказанието, но също и чрез обещанието за награда. При това, ако не се лъжа, ние искрено се уповаваме на философията, а не само привидно“.
С тези няколко реда от Улпиан започват Дигестите на Юстиниан от 533 г.н.е. – сборникът на цялото древно римско право. За юриспруденцията те са онова, което е първият стих за Библията: „В начало Бог сътвори небето и земята“. Тези редове ни казват, че божествената искра на правото е справедливостта- онова чувство за хармония с равновесието във Вселената.
А ето какво предписва Моисей на първите израилски съдии (Второзаконие, 1:16-17):
16.И дадох заповед на съдиите ви в онова време, като казах:
Изслушвайте братята си и съдете справедливо
както брата с брат, тъй и неговия чужденец;
17. в съда не правете разлика между лицата,
изслушвайте и малък и голям:
не бойте се от лице човешко, понеже
съдът е дело Божие.Допълва го Пророк Исаиа (10:1):
Горко на ония, които създават несправедливи закони
и пишат жестоки решения.Същото с други думи казва и Христос в Новия Завет (Йоан, 5:30):
И моят съд е праведен, защото не търся Моята воля,
а волята на Отца.2. С горчива ирония си спомням партийните атеисти, които твърдяха, че Христос е несправедлив и дори жесток към бедните, сочейки следните му думи:
Защото, който има, нему ще се даде, а който няма,
от него ще се отнеме и това, що има.(Матей 25:29, Марк 4:25, Лука 8:18)
Те не искаха да разберат този стих чрез другия:
Който има две дрехи, нека даде ономува, който няма;
И който има храна, нека прави същото. (Лука 3:11)За тези клетници остана скрита светлата евангелска истина, че в любимия им „изобличителен“ цитат Христос говори не за пари, а за Вяра: Който има в сърцето си Вяра, ще му се даде още, а който няма- ще загуби и малкото Вяра, която има. Затова нашият православен кръст започва от челото /словото, разума/, но завършва и остава в сърцето. Затова и Св.Павел в Посланието до Римляни /12:3/ изрично споменава „Вярата, каквато Бог е отмерил всекиму“.
3. Съвестта е другото лице на справедливостта. Съвестта е онзи безпощаден вътрешен глас, който разпознава злото в подчинената му душа- като действащ Страшен Съд. „Ще ви се отворят очите и ще бъдете като богове, знаещи добро и зло“ – Змията към Ева. Съвестта е живият Бог у всеки от нас. Това, че съвестта е еднаква у всички ни доказва, че Бог е един. Без съвест няма справедливост, защото съвестта е компасът на справедливостта. Само чрез съвестта си мога да преценя дали другият е справедлив. Справедливостта носи мир на съвестта. Затова библейският поздрав „Мир Вам!“ е послание за истина, справедливост и вяра, а не просто за ненасилие. Без тези три блага липсата на насилие не означава мир.
Няма мир в държава със седем милиона население, където се водят към един милион всякакви съдебни дела. Нищо, че оръжията привидно мълчат. Няма как един милион ожесточени частни войни, засягащи най-малко два милиона души, да дават общ публичен мир, особено ако тези частни войни не завършват справедливо. На такава държава не й трябва международна война. В подобна съдебна касапница душата започва да лее словесни куршуми. Евангелистът Матей го е казал неповторимо: И понеже беззаконието ще се умножи, у мнозина ще изстине любовта. (24:12)
Свети Августин пита „Какво е царство без справедливост освен голяма банда разбойници? Не са ли разбойническите банди малки царства?“. У нас Живко Сталев го каза още по-ясно: „Правова държава без справедливост е вид организирана престъпност“.
Справедливостта е светлината в храма на правосъдието, тя е Богът на този храм. Всяка успяла справедливост е една запалена свещ. Обратното означава мрак. Свещеник идва от свещ, а светец – от светя. Ако няма справедливост в закона, как ще я изисквате от съдията? Когато прилага несправедлив закон съдията се превръща в обикновен платен палач, без значение дали наказва невинни, освобождава виновни или слугува на монополи. Съдебна тога, която служи за параван на злото, изгаря душата и на шивача си и на онзи, който я носи.
Основно понятие на правото е свободата, възможността нещо сам да избираш съобразно собствената си воля. Божествено откровение е самоуправляващата се свобода, което всъщност е правовата държава.
4. Къде е справедливостта в храма на българското право?
4.1.В българската Конституция тя присъства само в преамбюла:
„…като обявяваме верността си към общочовешките ценности: свобода, мир, хуманизъм, равенство, справедливост и търпимост“.
Преамбюлът обаче не е част от нормативния текст на конституцията, той предхожда самото й заглавие, декларира вдъхновение и мотиви, но самият той не е нито принцип, нито правило за поведение.
Второто споменаване е в чл.24 ал.2, където една от основните цели на българската външна политика е „съдействието за установяване на справедлив международен ред“. Това е също пожелана цел без нормативен характер и то само на международна плоскост, където почти нищо не зависи от нас. Никой не предписва съдействие за справедлив вътрешен ред.
В целия останал текст на конституцията- принципи и конкретни норми –
въобще не се споменава справедливостта като ценностен приоритет. Няма например задължение законите да са справедливи.
4.2. В Гражданския процесуален кодекс, основният закон по който масово правораздават, няма никъде думата справедливост или нейни производни!
4.3. В Административно-процесуалния кодекс:
Чл.6 ал.1 декларира, че административните органи упражняват правомощията си… справедливо,
а чл.9 ал. 4 добавя, че административният орган и съдът осъществяват процесуално съдействие на страните за законосъобразно и справедливо решаване на въпроса, предмет на производството, вкл. и със споразумение.
Никъде обаче няма и намек, че съдът е длъжен да решава споровете справедливо.
4.4. В Наказателно-процесуалния кодекс само едно от касационните основание (чл. 352 aл. 1 т. 3) предвижда отмяна на присъдата и решението „когато наложеното наказание е явно несправедливо„. Ако несправедливостта не е явна, отмяна няма.
Освен това, не само наказанието може да е несправедливо, а и цялото конкретно наказателно производство или отделните му части.
Справедливостта не е между декларираните принципи на българския наказателен процес.
4.5. В Данъчно-осигурителния процесуален кодекс никъде, по никакъв повод и в никаква връзка не се споменава думата „справедливост“ или нейни производни.
4.6. В Наказателния кодекс никъде, по никакъв повод и в никаква връзка не се споменава думата „справедливост“ или нейни производни.
4.7. В Кодекса на труда чл.1 ал.3 обявява за своя цел „…справедливи… условия за труд“, а чл. 128а ал.2 изисква „справедлива характеристика и препоръка“ за работника. В останалите конкретни и съществени текстове на кодекса не присъства думата „справедливост“.
4.8. В Изборния кодекс чл.189 ал.3 препоръчва на медиите справедливо отразяване проявите на кандидатите. И нищо друго справедливо!
4.9. В Семейния кодекс никъде, по никакъв повод и в никаква връзка не се споменава думата „справедливост“ или нейни производни.
4.10. В Закона за нормативните актове никъде, по никакъв повод и в никаква връзка не се споменава думата „справедливост“ или нейни производни. Въобще няма изискване нормативните актове да са справедливи.
4.11. В Закона за задълженията и договорите само чл.52 повелява „Обезщетение за неимуществени вреди се определя от съда по справедливост„.
В нито един друг текст тази дума не присъства.
4.12 В Търговския закон справедливостта е спомената козметично само в четири периферни текста /от близо 800/, но не и в основни принципни норми. Само два от тях са истински правила, но с крайно специфични хипотези:
– чл.37 предвижда справедливо възнаграждение на търговския представител, но само ако обичайният размер не може да се установи.
- чл.261б изисква справедлива цена на придобити акции след преобразуване
- чл.607 декларира справедливото удовлетворяване на кредитори като цел на производството по несъстоятелност
- и чл.631 просто повтаря чл.52 ЗЗД.
5. Очевидното отсъствие на „справедливост“ в тези 12 основни български закони не може да бъде случайно съвпадение. Нечия тайнствена ръка последователно и методично е „прочистила“ българското право от тази божествена искра, с която Улпиан започва Дигестите. Вероятният проблем на тази ръчичка е именно връзката на справедливостта със съвестта като неин извор. Защото тогава всеки обикновен човек чрез съвестта си може да преценява дали законът или съдебният акт са справедливи и да формира за тях неоспорими ценностни критерии. Това е крайно неприятно и абсолютно неприемливо за онези, които искат да управляват чрез непонятни закони и мистично правосъдие, чиито „висш разум“ се обявява изначално недостъпен за простосмъртни. Казано с прости думи, става въпрос законът и правосъдието да се измъкнат от критичния ценностен радар на обикновения човек, за да не бъдат гледани през единствения общочовешки разбираем прозорец- справедливостта. Липсата на изрично спомената справедливост в прилагания закон скъсява нормативната юзда и увеличава капаците върху съзнанието на съдията, изключвайки съвестта му като коректив на несправедлива норма- независимо от неговата клетва по чл.155 от Закона за съдебната власт. Може ли съдията да отсъди според клетвата си, но срещу закона?
Като контрастно сравнение бих посочил чл.1.1. ал.1 от Гражданския Процесуален Закон на Великобритания (1998):
„Тези Правила са нов процесуален кодекс с върховната цел да осигурят на съда възможност да разглежда делата справедливо.“
И веднага след това в чл.1.2.:
„Съдът е длъжен да осъществява върховната цел, когато
/а/упражнява всякаква власт, дадена му от този кодекс
или
/б/ тълкува всяка норма“.И още едно позоваване – на Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, по която България е страна:
„Право на справедлив съдебен процес.
Чл.6.1. Всяко лице при определяне на неговите граждански права и задължения или при наличието на каквото и да е наказателно обвинение срещу него има право на справедливо и публично гледане на неговото дело в разумен срок от независим и безпристрастен съд, създаден в съответствие със закона.“ (Този текст с едно кратко изречение е възпроизведен в чл.7 ал.1 на Закона за съдебната власт).
Само тези два цитата стигат, за да докажат, че справедливостта е абсолютен ценностен императив на правото, което налага изричното й присъствие в принципни правни норми на най-важните закони. Справедливостта не се подразбира – за да съществува, тя трябва да бъде казана изрично, ясно и високо – като истината.
Въпросът за справедливостта в правото е въпрос за неговия идеал и цел, защото „Целта е творецът на правото“ – според Йеринг. В предсмъртните си месеци Живко Сталев твърдеше, че „Нашето право е болно право, защото няма цел“. Идеалът за справедливост е божеството в правосъдния храм, без него той остава храм без бог, а правото ни- безбожно право. Интересите на хазната не могат да са този висш ценностен идеал, а само примитивен идол. С такъв идол ще си останем вечни номади към цивилизацията.
Проявата на справедливост е израз и на любовта към ближния. Не може да бъде справедлив към другия онзи, който го мрази. Наскоро имах удоволствието да се запозная с американски съдия, който преди това бил пастор, но решил да стане съдия, за да прилага сам справедливост в живота, а не само да я проповядва. У нас има ли съдия, който да е станал свещеник?
6. До какво доведе пренебрежението към справедливостта в българското право и правосъдие?
Преди всичко това пренебрежение отчужди българина от тях. Те не са неговият закон и неговият съд. Той се крие, избягва ги и не разчита на тях, а сигурността му е тази на неоткрития от ловеца дивеч. Ежедневието му внушава простата истина, че само силният и богатият е прав. Той е чужд на държавата си, но и тя му е чужда и той няма никакво намерение да умира за нея.
В резултат, стремежът към власт не е само известният нагон, а е самият инстинкт за оцеляване, единственият изход. Проблемът на българското стадо не е евангелската мечта за добър овчар, а това, че почти всяка негова овца мечтае да стане вълк. Поради покварата отгоре тя няма откъде да знае, че спазването на справедливи закони е най-благородното участие във властта. Тази овца дори не забелязва, че надеждата за власт събира всички, но самата власт разделя всички. И никой не я предупреди, че при продажбата на душа няма обратно изкупуване.
Днешното българско право има три неписани, но железни принципа:
– да НЕ ограничава властта,
– да поддържа НЕсигурност у обикновения гражданин,
– да парализира частната собственост и въплътената в нея лична свобода.
В ход е стихийно изграждане на безправно общество, откъдето обаче безправните могат да избягат, и това е единствената спирачка пред тоталитарната похот.
Нормативното слово е кръвта, която циркулира между държавните органи и осигурява тяхното функциониране. Не е нужно да рушиш една институция – изпрати й само заразена кръв под формата на лош закон. Никаква съдебна реформа не може да неутрализира такава законодателна зараза. Няма съвършен двигател, който да работи с негодно гориво и организъм, който да издържи на непрекъсната отрова. Безкрайното говорене за съдебна реформа отклонява вниманието от истинския източник на заразата – самата политическа власт, която симулира непричастност към създадения от нея нормативен изрод.
Може вече да има разсейки и в съдебната система, но техният тумор не е там.
В нивата на българското право навлязоха бесни глигани, които обръщат от корен отдавна посятото. През последните години сме свидетели на невиждан нормативен разврат, който посяга на хилядолетни европейски правни светини. С обратна сила брутално се отнемат права, придобити чрез класически правни институти по действащи закони. Гледката може да се сравни само със спасителните лодки на Титаник, от които по-силните изритват слаби и безпомощни удавници, за да не се спасят. Режисьорите на този спектакъл чували ли са, че Законът е като библейски Завет/Обещание – една тържествена свещена клетва на държавата към нейния гражданин?
Смях през сълзи са срамните съдебни такси, действащи в България. Най-бедната страна в Европейския съюз има най-скъпото и недостъпно правосъдие с качество под средното. Никъде в Европа няма 4% държавна такса върху цената на иска и то без абсолютен таван на таксата! Съдът е превърнат в обикновен бирник.
Една от най-старите държави в Европа с неизчислими хилядолетни културни съкровища вече 20 години е на европейския позорен стълб за лошо право и правосъдие. Защо? Да няма някакво проклятие или магия над нас? Забелязвате ли, че вече ни третират като забременяла слугиня, на която никой нищо не е обещавал? И че говорят за територията ни все едно не е наша!? А националният химн на България започва с думата „Горда…“.
За повечето български управници през последните две десетилетия важи казаното от Св.Павел (Послание до Римляни 1:22) :
„Наричайки себе си мъдри, те обезумяха.“
7. Милеещите чеда на Майка България първо трябва да спрат груповото й изнасилване от глутницата вълци. Държавата започва и завършва със справедливостта. Да върнем Бога в Храма, да стане справедливостта полярна звезда на българското право и да освети пътя ни за изход от блатото. Първата крачка е да пожелаем това. Вижте как го е казал Цицерон преди 2000 години:
„А видовете несправедливост са два: единия проявяват причиняващите я, а другия – онези, които, макар и да могат, не спасяват пострадалите от нея. Защото… който не защити пострадалия и не се противопостави на неправдата, ако може, е толкова виновен, колкото ако бе изоставил родителите си, приятелите си или отечеството.“
Няма справедливост без религия, защото религията е адаптирана философия, а философията е религия на мъдростта. И защото справедливостта минава през съвестта – божественият храм у всеки от нас. Онова чувство за хармония с равновесието във Вселената. За това няма нищо странно търсещият справедливост да поглежда нагоре. „Велико усилие е пътят към небето – това е едно завръщане“ – казва Луций Сенека, философът на Нерон.
Казаното до тук е един опит да постигнем душевен мир – всеки от нас и всички заедно. Нищо обаче не може да се сравни с откровението на немския философ Имануел Кант (1724-1804), също вперил очи нагоре:
„Две неща изпълват душата с все по-ново
и нарастващо вдъхновение и благоговение:
Звездното небе над мен и нравственият закон вътре в мен.“.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Авторът е адвокат.
- България: Приходи от концесии към приходи от такси – 1 към 8
Мика Зайкова: Приходи от концесии за 113 млн. лв – вихри се корупция
.
От 2002 г. някои български икономисти се борят концесионната такса да се увеличи от 0,75 % до 1,5 %, а тази такса в други страни достига 30-40 %, казва Мика Зайкова. Съчетанието от три фактора – спадащ износ, безработица и ниска конкурентоспособност, с балканския синдром за корупция и контрабанда, които създават лоша бизнес среда, влияят негативно на растежа на българската икономика и съответно на приходите в бюджета.
Дефлационен синдром
Дефлационният синдром беше подценен от Пламен Орешарски и това създаде големи проблеми в приходната част. Дефлацията намалява конкурентоспособността на бизнеса. Намалената конкурентоспособност води до свиване на бизнеса, а за някои малки фирми това може да означава закриване, което на свой ред допринася за ръст на безработицата и невъзможност за повишаване на доходите. Ниските доходи влияят на потребителското търсене.
Преки чужди инвестиции
През последните 7-8 години преките чужди инвестиции /ПЧИ/ са непозната дума за България. Те непрекъснато намаляват. През 2008 г. имахме 6 милиарда евро ПЧИ, а през 2010 г. – една междинна година от първия мандат на Бойко Борисов – те се свиха до няколкостотин милиона, за да стигнат в началото на 2014 г. до 37-38 милиона евро. Следователно, ако има някакъв растеж на Брутния вътрешен продукт, той се дължи на потребителското търсене. При дефлация обаче както битовото, така и инвестиционното потребление се свиват.
Бюджет и буфери
За съжаление в бюджет 2015 отсъстват буфери. Имам предвид заделени средства за инвестиции вътре в страната от вътрешни източници, които малко от малко да съживят икономиката. Цените на тока, които бръкнаха в джоба на българските потребители и намалиха тяхната възможност за потребление, изиграха в другата посока малка положителна роля – темповете на дефлация започнаха да спадат. Надявам се, като гледам общата икономическа обстановка в ЕС 2015 г., да има някаква лека инфлация, но пораженията от дефлационния синдром няма да бъдат преодолени. На нас не ни трябва инфлация 0,1-0,3%, а инфлация от 2% до 5%. Това става със съживяване на бизнеса. Но дали ще се случи?
Никой не обръща внимание на следните числа, които са записани в неданъчните приходи на бюджета. Искам да ги посоча, за да могат министрите на финансите и на икономиката да се замислят по този въпрос. Ако погледнете неданъчните приходи, ще видите, че се очаква приходите от такси да бъдат 845 милиона лева. Това са таксите, които се плащат по различни поводи. По принцип таксата е стойност на услугата – колко труд се влага и др., но нашите не се определят по този начин. Те трудно растат при ниски цени и на труда. Да вземем една друга цифра – приходите от концесии, които възлизат на 113 милиона лева. Излиза, че ние годишно си продаваме нашите богатства само за 113 милиона лева. Това мирише на всичко друго, но не и на нормално сключени договори. Смело мога да заявя, че корупционните практики тук са се вихрили. Та ако сравним тези две цифри, ще видим, че съотношението между приходите от концесии и приходите от такси е 1 към 8. Невероятно, ние самите не ценим малкото богатства, които имаме.
Министърът на икономиката трябва да работи в тази посока, да преразгледа досега действащите договори за концесии и да ги приведе към световната практика. Ще дам само един пример: от 2002 г. нашите икономисти се борят концесионната такса при добива на злато да се увеличи от 0,75% на 1,5%, докато в чужбина тя достига до 30-40%. Има откъде да дойдат пари, има как приходите да се увеличат, стига някой наистина да иска да работи. Надявам се, че настоящият министър на икономиката ще се опита да работи в тази посока. Тук даже не споменавам останалите договори – за ЕРП-та, за централи и т.н. Ако ограничим корупцията отвсякъде до поносими размери, ще се справим с влиянието на дефлационния синдром. /БГНЕС/
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Авторката е икономист.
- Чикаго, твоята приятелка БАА стана на 14!
В един от първите декемврийски дни на 2014-та Вашата приятелка – Българо-Американската Асоциация в Чикаго, проведе своето Четиринадесето отчетно-изборно събрание.
.
Може би някой или мнозина не ще приемат, че БАА е негова или на Чикаго приятелка… Но това е защото не я познават добре. Тази Асоциация досега, в своите 14 години, не е сторила нито едно лошо нещо на хората. Е, възможно е само да не е направила все още всичкото добро, което може да направи.
Та ето и затова се събрахме на въпросното генерално годишно преброяване на пилците… Да видим дали не сме изпозагубили от тях. Та през 2015-та да преброим повече…
Из историята на БАА Стана традиция да правим най-често това рутинно занимание точно там, където е била и основана в зората на новото хилядолетие нашата организация – в БПЦ „Свети Иван Рилски – Чудотворец”.
В рамките на градивната критика и самокритика някои си позволиха да отбележат, че след толкова американски години още не сме забогатели да си купим собствен билдинг, където да заседаваме и да каним гостите си от България в клубния ресторант. Отговорът е, че ние се чувстваме добре в старото ни духовно средище, а с парите си един ден ще направим спортна база за Първите Всебългарски Световни Спортни Игри, с участието на поне 25 наши диаспори и родната България…Един неорганизиран и недостатъчно школуван колкото нас в заседания човек, трудно може да си представи порядъка от абсолютно необходими етапи, през които преминават годишните отчетно-избори събрания на стотици хиляди по света организации. И необходимата физическа и психическа закалка на присъстващите. Регистрации, приветствия, откриване, избиране на мандатна комисия, после на ревизионна, накрая и на избирателна… с леките инструкции и тежките отговорности, после отчетите – какво е сторено и какво не е и започвано дори през годината…
Отчетът на ревизионната комисия при нас премина леко, като по мед и масло, защото никога не е имало, както и сега, неудобно голяма купчина пари за преброяване. За разлика от парите, всеки от нас имаше достатъчно думи, та връхната точка – „Отчет за дейността през годината” се разтегна. За щастие беше Никулден, а отговорният секретар на БАА, добре познават на огромно количество хора в Чикаго, в Щатите и в България, неслучайно се именува проф. Никола Чаракчиев. С признателност трябва да констатирам, че този човек разбира не само от българо-американските дела в Чикаго и е стигнал до най-дълбоките потайности на генеалогията, която е негова специалност, но е и абсолютен цар на рибата! Рибните сандвичи, които така прекрасно се вписаха в програмата на нашето годишно събрание, със сигурност допринесоха тази делова среща да се превърне и в един от много добрите ни спомени.
Адвокат Цветелина Бойновска, председател на БАА Сериозно казано, след като председателят на БАА, адвокат Цветелина Бойновска, откри деловата работа, ние доста обстойно анализирахме какви са резултатите от отлично подготвения семинар през изтичащата година, посветен на „Обама кеър” и ефекта от новия продукт на БАА – „Чикагска гордост ‘2014”. Според вицепрезидента на БАА Петранка Стаматова – нещо, което бе прието безрезервно от всички – такива ефективни семинари по кардинални въпроси ще бъде добре да се правят в бъдеще не само в традиционните два пъти годишно „Български дни в Чикаго”, а и винаги, когато има мащабна тема, важна за мнозина.
Зам. председателката на БАА Петранка Стаматова (вдясно) връчва почетна награда на писателката Калина Томова Детайлно бе анализиран подходът на БАА и осъществяването на проекта „Чикагска гордост” по време на Есенната сесия. Проектът вероятно ще бъде сред фаворитите в анкетата за „Събитие № 1 в Българското Чикаго през 2014-та година”. Тя се прави от една от най-старите действуващи медии, ползваща се с широка аудитория и завиден авторитет в САЩ и България – електронният сайт Eurochicago.com . Проф. Чаракчиев, който беше в основата на тази идея и реализирането й, направи обстоен анализ на кампанията. Коментирахме какво и как бе сторено по информацията за новото събитие. Отчетохме достижение при популяризирането му сред учениците, родителите и учителите в българските чикагски училища. Добра беше реакцията от представянето пред нашата общност на прекрасните български деца и техните таланти в различни области – като литература и рисуване, фолклор, точни науки, спорт и пр. Трябва още да работим по стимулирането и подпомагането на децата при развитието на тяхната дарба.
Все пак, без съмнение, БАА постигна стопроцентово своята цел и удовлетворението у всички присъстващи беше огромно. В последвалите решения се вградиха някои изключително новаторски идеи. Една от тях е в „Чикагска гордост” да се включат в бъдеще и студенти, млади специалисти, дори и българи, без значение на възрастта, чиито дух и качества са им позволили да станат еталон в професията си и пример в мисията си за подпомагане на общественото развитие.
Мотото на цялостната дейност на БАА през 2015-та година ще бъде „Българите в Чикаго – 25 години по-късно”. На практика това означава цялостна ретроспекция на успехите и проблемите, с които е бил съпътстван животът на поколенията български емигранти, дошли в САЩ в периода от 1990-та до 2014-та година. Бяха поставени задачите за разработване на модела/моделите, по които ще се работи за формиране на заключенията и препоръките за бъдещето.
През 2015-та г. ще се проведат 22-та и 23-та Открити сесии на БАА и 6-та обща среща на организации и центрове в Българската чикагска общност. Имигрантската реформа в САЩ ще бъде сред централните теми за обсъждане на бъдещи семинари. Нашият председател Цветелина Бойновска е подготвила изключително прецизно новата програма за достъп до повече познания и важна информация по американското законодателство. На семинарите с правна тематика отново ще присъстват лектори, гости от американската прокуратура и съд.
В специален сектор са обособени темите под надслов „Приноси на Българо-Американската Асоциация”. Сред тях: „БАА като инкубатор на организации с идеална цел“ и „Опит за анализ и прогнозиране развитието на Българската общност в Чикаго”.
В друг сектор са темите по Публичната и специализирана програма на БАА през 2015 година. Заслужават внимание дискусионните теми и проучвания по: „Организациите с идеална цел в условия на комерсиализация на българската общност. БАА в условия на развиваща се българска общност”, „Представяне приносите на членовете на БАА в публичното пространство”, „Финансиране на БАА” и др.
Динко Динев, основател на БАА, и проф. Никола Чаракчиев, отговорен секретар на организацията На заседанията присъства и създателят на БАА и дългогодишен председател Динко Динев. Той изказа задоволството си от широкия периметър от теми и дейности, които са станали достояние на асоциацията, а чрез нея и на българската чикагска общност. Тази връзка между активните фактори в строителството на организацията преди и в сегашно време позволява наслеството от опит и умения да се предава много ефективно. Същото изтъкна и Галя Должева, от по-новата генерация в БАА, която сега поема с охота много задачи и ангажименти. Звезделина и Иван Ковачеви пък са онова семейство, което е от категорията „абсолютно необходими” за редиците на БАА основни фигури! Тяхната житейска мъдрост и опит често стават „солта” на дискусията… Или техният труд и опитност поставят купола на някое добро дело. Много „възпитаници” на БАА през годините днес са създателите и творческите личности в други обществени организации на Българското Чикаго…
След приемане Решенията на Четиринадесетото годишно отчетно-изборно събрание на БАА беше избран и новият борд на директорите. Пред БАА предстои напрегнат труд и отговорност в светлината на онези обязаности, които организацията е поела пред Българската общност в Чикаго.
.
Климент Величков
в. „България Сега”, Чикаго
Световният шампион по красноречие Пресиан Василев, който бе гост на една от сесиите на БАА в Чикаго - Пътен полицай в Мичиган раздава коледни подаръци
Шофьори в Лоуъл, Мичигън, получиха неочаквана изненада, която ще запомнят за цял живот, след като полицай им раздаде коледни подаръци вместо фишове, пише Daily Mail. Полицай Скот ВанСолкма е натоварен със задачата да бъде личният Дядо Коледа на местните власти.
.
Снимка: Dailymail.co.uk Той спира шофьорите по незначителни причини, обикновено неща, които никога не биха привлекли вниманието на полицията като нарушения. Докато говори с шофьорите, ВанСолкма ги пита какво искат за Коледа и какво искат децата им за Коледа.
Носейки скрита камера и микрофон, полицаят успява да предаде информацията на екип от хора в местен магазин, които се втурват да изпълнят поръчката и да му доставят подаръците, където и да се намира той.
След това полицай ВанСолкма дава подаръците, включително скъпи вещи като голям телевизор с плосък екран, на невярващите на очите си шофьори, които демонстрират изключителна радост.
След като получава подарък за малкото си момченце, една майка казва на полицая: „Това превърна лошия ми ден в добър“.
Полицай ВанСолкема е раздал около 30 подаръка. В момент, когато полицията се споменава предимно по негативни причини, като смъртта на Майкъл Браун във Фъглюсън, властите се надяват, че този жест ще напомни на хората за добрите полицаи и тяхната всеотдайност. /Vesti.bg/
.
Източник: „Дейли Мейл“3Коментари