Авторски
- Россия может заглушить все моторы в Европе
Представители европейского бизнеса близки к панике. Если очередной санкционный пакет против России будет принят, то даже в существующей ситуации для многих европейских компаний это станет катастрофой – пишет Сontextap.ru
Мало кто знает, что Россия является главным и основным поставщиком палладия. Это только один металл, который сейчас торгуется в четыре раза дороже золота, отсутствие которого в Европе может полностью остановить автомобильную промышленность. Дело в том, что палладий используется при изготовлении масляных фильтров для автомобилей и даже сейчас, при том, что Россия продолжает выполнять свои обязательства по поставке этого металла, в мире есть дефицит в несколько тонн этого металла.
Это только одна позиция, перекрыв поставки по которой, Россия может нанести удар ужасной силы, констатируют европейские эксперты и бизнесмены. И война санкций предпринимателям ни к чему.
Поэтому ассоциация европейского бизнеса обратилась к главам государств и правительств 28 стран Европейского союза, а также президентам России и Украины с просьбой защитить от негативных последствий обмена новыми санкциями компании, ведущие свой бизнес в тех секторах, которые могут быть затронуты ограничительными мерами.
Введение подобных мер приведет к серьезному упадку производства, сокращению числа рабочих мест, затронув не только самих производителей, но также поставщиков и ретейлеров, занятых в этих отраслях. Все это нанесет вред не только бизнесу затронутых мерами компаний, но и негативно отразится на бюджетных доходах за счет недобора налогов и пошлин“, — говорится в сообщении АЕБ.
В АЕБ поясняют, что бизнес является связующим звеном между государствами, и он не должен быть подвержен каким-либо специальным ограничениям. В связи с этим руководство АЕБ „со всей решимостью“ просит власти ЕС и России защитить бизнес с обеих сторон от любых дальнейших санкций.
Накануне Еврокомиссия объявила о завершении разработки нового пакета санкций в отношении России. Проект документа направлен на рассмотрение Евросовета, в состав которого входят главы государств и правительств всех стран — членов ЕС, и может быть одобрен ими уже 5 сентября 2014 года.
Новые ограничения дополняют те, что были приняты 31 июля, и касаются доступа на рынки капиталов и технологий, а также экспорта в Россию оборонной продукции и товаров двойного назначения.
Ранее сообщалось, что Евросоюз может запретить своим гражданам и компаниям покупать новые российские госбумаги, распространить ограничение на поставку технологий с нефтяных проектов на газовые и отказаться от выполнения действующих оружейных контрактов.
Премьер-министр Словакии Роберт Фицо пригрозил наложить вето на решение о введении новых санкций против России, если они будут каким-либо образом угрожать национальной экономике его страны.
Выступая перед журналистами после встречи лидеров стран ЕС в Брюсселе, Фицо назвал новые санкционные планы ЕС „бессмысленными и контрпродуктивными“. „Я не вижу никакого смысла в новых ограничениях, пока мы не поняли, как на Россию повлиял предыдущий пакет санкций“, — заявил он.
Ранее Национальная ассоциация промышленников (NAM) США заявляла, что „разочарована тем, что США фактически расширяют санкции в одностороннем порядке, что подорвет коммерческую деятельность в США“.
В свою очередь, газета Wall Street Journal сообщала, что американские организации предпринимателей выражают беспокойство по поводу того, что компании США могут столкнуться с ответными российскими мерами, если Вашингтон будет вводить более жесткие санкции, чем Евросоюз.
Источник: Сontextap.ru
- Протестна мрежа с 10 стъпки за демонтиране на модела #КОЙ
‘Протестна мрежа’ разпространи чрез медиите обръщение към политическите сили, които ще се състезават за участие в новия парламент
.
Ще направим всичко по силите си, за да се свържем с всеки, които иска да противостои на модела „КОЙ?“ и да присъединим усилията му към мрежата на непримиримите. Протестът демаскира модела КОЙ . Сега трябва да изтръгнем държавата от него. Продължителни и настойчиви усилия са нужни от хората в институциите, от гражданите, които изгониха тази власт, от всеки, който иска бъдеще тук.
Ето какви са исканията на ‘Протестна мрежа’ към политическата класа:
1. Отворени договори – Публикуване на всеки договор за изразходване на публични средства и управление и разпореждане с държавна и общинска собственост – създаване на специален сайт, който дава възможност на всеки гражданин да види как неговата община и централната власт изразходват публичните пари, публикуване на договорите, включително на дружества с над 50% държавно и/или общинско участие;
2. Отворени данни – Всички данни за дейността на институциите и информацията в публични регистри се публикуват във формат и вид, даващ възможност за обработка, сравнимост и свързване на информацията, така че всеки заинтересован да може да изгради информирана позиция за резултатите от управлението;
3. Електронно гласуване и е-управление – Електронно гласуване по интернет, осигуряване на безплатен електронен подпис на всеки гражданин за взаимодействие с институциите, електронни услуги;
4. Прозрачни назначения – При избор от Народното събрание на членове на колективни органи – партиите обявят публично критериите, по които подбират и излъчват своите кандидати за тези позиции; всеки член на държавен регулаторен, контролен и антимонополен орган при деклариране пред Сметната палата на отношенията с кредитни и финансови институции – посочва освен размера и условията, при които са взети кредити и направени депозити, същото се отнася и за депутатите и останалите лица, задължени по закон да декларират имуществото си;
5. Независима съдебна система – Магистратите избират пряко своите представители във Висшия съдебен съвет;
6. Решаваме как избираме – Провеждане на референдум за вида на избирателната система – мажоритарна, смесена, пропорционална; облекчаване на условията за провеждане на референдум по инициатива на гражданите – намаляване на броя подписите и удължаване на срока за събирането им; създаване на МИР чужбина;
7. Свободни медии – Приемане на законодателство за ограничаване на концентрацията в собствеността и разпространението на медии и гарантиращо разкриването на крайните собственици на медии;
8. Прозрачно партийно финансиране – Размерът на субсидията на партиите се намалява наполовина и се изразходва по определени критерии и условия, всеки разход над 1000 лева се посочва конкретно в отчета пред Сметната палата;
9. Прозрачно законодателство – Нито един закон не може да бъде внесен и приет без предварителна оценка на въздействието и обществено обсъждане;
10. Блокиране на ДС – Хора, свързани с Държавна сигурност, не получават номинации и назначения в държавни структури – лустрация, която може да се проведе, ако управляващите поемат ангажимент да спазват този принцип.
.
- Отново наводнения в България, най-тежко е в Бургас
Наводнението в Бургас. Снимка: Елизабет Михайлова, в. „Дневник“ Пороите през изминалата нощ създадоха усложнена обстановка някои райони на страната днес, най-пострадали са Бургас и Стара Загора.
Към Бургас пътуват вътрешният министър Йордан Бакалов и главният секретар на МВР Светлозар Лазаров, там обстановката е най-тежка след проливните дъждове.
63-годишна жена е била залята в колата си на пътя Бургас – Созопол. 21-годишното момиче, което се издирваше с вертолет, също е открито мъртво.
„Положението в Бургас е зле. За последните 11 часа са паднали 200 литра на квадратен метър. Два от кварталите „Победа” и „Акациите” са във вода. Има доста наводнени къщи”, каза кметът на Бургас Димитър Николов пред „Фокус“.
Дъждът продължава да вали повече от 12 часа, количеството паднали валежи е 176 литра на кв. метър, лодките при Ченгенескеле са отнесени в морето, информира кметът на Бургас Димитър Николов.
Малко преди 3 часа тази сутрин е получена информация за усложняване на обстановката на територията на област Бургас. Според полученото съобщение има бедстващи хора в кварталите Победа, Акациите, Крайморие и рибарско селище Отманли между областния град и Созопол.
Спасителни екипи веднага са били изпратени на посочените адреси и са евакуирали над 20 човека. Към момента се извеждат хора от село Ново Паничарево, като няма данни да прелива местния язовир.
Екипажи от Военновъздушните и Военноморските сили също се включиха в спасителни действия в област Бургас.
Вертолет „Кугар“ участва в спасителни дейности в района на с. Китен, област Бургас. Военнослужещите извършиха полет за спасяване и евакуиране на двама души от района, наводнен от река Велека. Хората са се намирали на покрива на селскостопанска сграда.
Вертолет „Пантер“ направи оглед в района на парк „Росенец”, над землището на село Атия, област Бургас.
От системата за ранно предупреждение е обявен оранжев код за риск от внезапни наводнения в района на р. Сазлийка при Гълъбово и на р. Марица при Пловдив.
Обстановката в Гълъбово също е много тежка. По думите на кмета на града Николай Тонев обстановката в района силно се е усложнила тази сутрин между 5 и 7 часа.
В Приморско е обявено бедствено положение заради проливните дъждове. Водната стихия е затворила пътя Веселие – Росен, общини Приморско/Созопол. Повредена е пътната инфраструктурата в района на произшествията.
Стената на един от язовира край димитровградското село Странско се скъса заради обилните дъждове и водата заплашва да залее два от кварталите на селото, а жителите му се евакуират. 350 души са в опасност.
Над 320 спасителни операции извършиха пожарникарите и спасителите за последното денонощие.
Над 80 сигнала за наводнения са получени на територията на област Хасково. Пострадали са къщи в Димитровград, Маричлери и село Лешниково. Главен път Е80 в близост до „Лидл” – Харманли е затворен поради преливане на реката. Към 6.50 часа в село Бисер е извършена евакуация на населението, което е било оповестено с камбанен звън и сирени.
Той уточни, че за момента не разполага с данни за нанесените щети, но положението е тежко.Той уточни, че дъждът постепенно спира и вече опасността е предимно от това дали ще дойде приливна вълна западно от Гълъбово.
На територията на Стара Загора са наводнени селата Еленино, Арнаутито, Богомилово, Ловец, Ракитница, Кирилово, Петрово, Михайлово, Християново и Опан. Със заповед на директора на РДПБЗН – Стара Загора е въведен в действие плана на службата при извънредни ситуации и защита при бедствия.
По-рано днес стана ясно, че жителите на село Бисер са евакуирани превантивно. Причина за това са поройните дъждове, които са се изсипали в района. Край селото има наводнени земеделски земи, но няма пострадали къщи и хора
Към момента спасителни екипи участват в локализирането и ликвидирането на 123 произшествия на територията на цялата страна.
Заради интензивните валежи и в Димитровград е обявено бедствено положение.
Източник: OFFNews
- Кофа ледена вода
Димитри Иванов, в. „Сега“
„Не тръби пред себе си, както правят лицемерите по синагоги и по улици, за да ги хвалят човеците …Ти, когато даряваш, лявата ти ръка да не знае какво прави дясната; дарявай скришом и твоят Отец; който всичко вижда; ще ти въздаде наяве“ (Евангелие от Матея).
Фарисеи от всички страни, обединявайте се под Ice Bucket Challenge! Не слушайте Писанието! Вместо да дадете скришом пари, поливайте се с кофа студена вода, за да се пришиете към световната имитация на благотворителност. Тя ви е безплатен пиар. И Стивън Хокин щеше да се полее, щото си няма пиар, ама не може човекът. Позирайте пред камерите как се поливате с кофа студена вода, че да ви видят людете. Ако като Кристалина Георгиева дадете лични пари за пострадали от наводнение, похвалете се, мало и голямо да чуе, иначе що да давате.
ПОКАЗНО ГАРНИЗОННО. Слушай заповед по гарнизона! Господа генерали без армия, господа офицери. Лейдиз-енд-джентълмен. Строй се! Ми-иии-иии-иии-рно! Преброй се по двама! – Фръст. – Секънд. – Фръст. – Секънд. – Фръст …. – Отлично сте натовизирани в бойната и строевата подготовка. Да чуя първия. Рапортувай на старши лейтенант! – Слушам гус’дин страшни лейтенант Иванов. – Ше слушаш я, къде ш’ходиш. Ще казваш фърст, не фръст и старши, не страшни лейтенант. Но т’ва няма значение. Глави на лево и на десно. Слушай заповед по гарнизона! Няма да носите часовник или гривна с диаманти, няма да се напивате с водка, ще се напивате с бърбън. Наказателни санкции срещу Русия, прилагаме ей. Ясно ли е? Свободно. Започваме занятието. Първо уборка на плаца. Clean up the mess! Повече, повече се навеждай! Все едно се надупваш на САЩ и НАТО! И ти, военен министре Шаламанов, който си се сражавал за България, бранил си България по всички азимути, още по-смело се надупи! Остави! Строй се! Мирно! Свободно! Който не се дупи достатъчно – три крачки пред строя! Ти, дядо попе Галактион, си наш military chaplain. Покажи как се дупиш на генерала доктор на ‘нам к’ви науки Бойко Борисов. Премиер Близнашки, ти си само за офицер. Покажи на тези щабни плъхове, дето пишат Визия 2020 г., как се дупи доблестният български офицер! Зер с дупене е побеждавал във всички битки българският войник. Незадоволително, Близнашки. Забрави твоята академия на науките. Аз във военната академия преподавах английски, че да знаем езика на врага. Сега и на руски ще ви уча, че да знаем езика на врага, като рапортуваме на срещата на НАТО в Уелс. Капитани и майори в устата ме гледаха, като командвах. Read my lips. Не полу-надупване, Близнашки. Соломон Паси да излезе да покаже пред строя пълно надупване! Разликата е като полупроводници и цели проводници, ха-ха-ха. Мони е храбър натовец; той храбро каза Майната му на Православието. Какво? Изклинчил от войниклъка. Разбирам го. И аз клинчех от запас. Аз бях от запаса, вие сте от резерва. Малка човешка стъпка, но огромен скок в натовизирането, както рекна онзи, когато се правеше, че стъпва на Луната, когато аз се правех, че превеждам на живо по телевизията. Той ми беше близък. На не повече от двайсет метра. Накрая той ни каза на всички в залата в Япония – значи и на мен е казал – да му задаваме въпроси. Аз нямах въпроси. Ех, вие цивилни гарги. Не сте вие Militaires, а сте Manants. С нашия chaplain ще ви разкажем играта. На червено и черно. Туй го няма в устава на НАТО, туй е Le Rouge et le Noir. От Стендал. Туй е обща култура. Забранявам въпроси. Като говорите с мен, ще мълчите! Иначе на нинджни ще ви направя. Не говори в строя. Новобранец натовски! Началство лучше знает! Не е нинджа, а нинджна. NINJNA. No Income, No Job, No Assets. Слаб ви е английският. Ама аз ще ви го набия в руските канчета. Не надо произносить по рязански. Бойко Борисов знае да казва конграчулейшънс, Доналд Туск не знае английски, но обеща да го научи достатъчно, докато встъпи в длъжност. Аз, преди срещата на НАТО в Уелс, ще седна тази вечер да науча уелч.
Аз, аз от мое име написах горната идиотщина, приписвам я на себе си, аз не казах, че Туск е идиот.
ВИДИОТЯВАНЕТО. Българските медии се видиотиха. Властелинът на ефира е сияйно изключение. Браво малко братче, батко съм ти с две години. Десетки години слушах Франс-ентер и Би Би Си, когато там имаше личности: Бернар Пиво с неговите рубрики „Апострофи“ и „Културен бульон“, Алистър Кук с неговите „Писма от Америка“, Петър Увалиев с неговите есета. А пък Джереми Паксман сега предпочита да пише книги. Днешните български радиожурналисти правят по-добри предавания, отколкото ние във времето, когато всичко беше на запис, нямаше предавания на живо, нямаше разговор с аудиторията. Общувахме с писма. Златният фонд на българското радио продължи да е национално съкровище за разлика от телевизионния, който бе съсипан. Властелинът на ефира има слушатели по цял свят, с „бинар“ доказва, че върви в крак с нововъведенията; добри са и дневните предавания на БНР, и нощните, също спортните и за музика, народна и класическа. Вярно, такива като Козловски и Пейков, разни музикални суматохи ми додяват както с музика, така и с приказки коя банда какво направила, но никой не ме кара насила да ги слушам, защото сега няма радиоточки. Може някои да ги харесват, „Some Like It hot“ и „Well, nobody’s perfect“, както е финалната реплика във филма, и дори от властелините не можем да искаме да са перфектни. Казвам, че БНР е сияйно изключение, защото по цял свят медиите деградираха. Примерно уважаваният „The Times“ залезе, особено когато го купи Р. Мърдок, за да го направи повече печеливш, отколкото авторитетен. Ако вземем един стар брой на „Таймс“, ще видим, че първата му страница е адски скучна графично. Новини от висшето общество, кой умрял, кой лорд за коя баронеса се сгодил и пр. Джентълменът четял „Таймс“ на закуска или на brunch, a combination of breakfast and lunch, ако се е малко успал, ако се е успал много – следобед в своя клуб, където джентълмените разгръщали The Times broadsheet, таблоиден формат още нямало, таблоидите с реклами и фотоси на гърли били измислени по-късно за простолюдието, което в обществения транспорт нямало място да разгърне broadsheet. В клуба джентълменът изпивал първото за деня уиски и във вътрешните страници на „Таймс“ прочитал какво става в империята и по света, което било почти едно също (тук преувеличих, извинявайте). Във вътрешните страници 8 колони вътрешни новини, 19 колони външни. Дописниците можели да рисуват; от Балканите и от Кримската война пращали рисунки, нямали фотоапарати, не знаели думата фотошоп, нямало телевизия, още радио нямало. Век и половина по-късно ние разгръщаме „Таймс“. Колонките са само 6; само една от тях е на външна тема, и то за новата приятелка на Леонардо ди Каприо. Сега печатните медии залязват; електронните също. Чрез интернет момичета и момчета се свързват, самоорганизират, протестират за Витошката или за Пиринската гора, или за бетонирането на Черноморския бряг. Вярно младежите бяха направени на маймуни от нуво риш. Новоназначените богаташи паразитираха на техен гръб. Младите искаха честност, а те бяха употребени от нуво риш за имитация на общонароден протест срещу премиера Орешарски. Вярвам, че следващия път младите ще бъдат по-умни, няма да мацат паметници, няма да се кепазят като фашисти с черни списъци на журналисти.
Което аз не можах да направя, форумът сам го направи. Изработи си собствена имунна система. Заля с кофа ледена вода паразитите, които от висотата на тяхното невежество казваха, че (1) през Втората световна война не били разстрелвани от въздуха пешеходци и майки с колички, (2) САЩ и Англия не били изпепелили Дрезден в огнена буря, (3) над България и по-късно над Виетнам и Лаос САЩ не били пускали от въздуха гърмящи играчки.
Световната медийна деградация се разви забележително скоростно в България, където тя започна привидно невинно, когато Валери Найденов, за да „разчупи“ закостенелия стил и словоред на журналистиката при тоталитарния режим, се обяви за Моцарт на българския печат и художествен ръководител на таблоиди. Простотията разцъфтя при Блъсков и Бареков. Медиите удариха дъното под просташката команда на Делян Пеевски, който ги направи да се въртят като ветропоказатели. Магистратите плюха на независимата журналистика – журналистите били длъжни да разкриват информационните си източници. Журналистите да не предизвиквали банкови кризи. Парламентаристите плюха на свободното слово чрез Съвета за електронни медии СЕМ. Тук проблемът не е, че в СЕМ са пишман журналисти и безгръбначни службаши. Лошото е, че СЕМ съществува. Сакън – СЕМ не бил паразит хранещ се с парите на данъкоплатеца и ламтящ за още пари, СЕМ се издържал от такси, възрази Георги Лозанов в спор с Явор Дачков.
Поливам СЕМ с кофа ледена вода. Аз през интернет слушам БНР, без да плащам такси, от Ню Йорк слушам класическа музика, без да плащам такси. Как ще ми отговори СЕМ?
Именник на споменатите: Евангелист Матей, Стивън Хокин, Кристалина Георгиева, министър Шаламанов, дядо Галактион, Бойко Борисов, Соломон Паси, Георги Близнашки, Нийл Армстронг, Стендал, Доналд Туск, Бернар Пиво, Алистър Кук, Петър Увалиев, Джереми Паксман, Рупърт Мърдок, Леонардо ди Каприо, Козловски и Пейков, Пламен Орешарски, Валери Найденов, Блъсков и Бареков, Делян Пеевски, Георги Лозанов, Явор Дачков.
- Гениален българин става почетен професор на НАСА
Зорница Веселинова, Faktor.bg
През септември т.г. американският учен и конструктор от български произход Виден Табаков ще бъде обявен за почетен професор на НАСА, съобщиха от космическата агенция на САЩ. Табаков е един от малкото натурализирани в Страната на неограничените възможности европейци, на които се оказва такава чест.Завършил е машинно инженерство в Прага, аеронавтика в Берлин, бизнес и маркетинг в Синсинати, САЩ. Работил е в бюрото на световноизвестния Вернер фон Браун – „бащата“ на германските ракети „Фау“. Бил е в екипите, конструирали космическите кораби от серията „Аполо“, ракетата „Сатурн“ и първия в света космолет. Участвал е в експерименти, свързани с анабиозата, създател е на материали със специфични качества, използвани в авио- и корабостроенето. Той е на преклонна възраст – роден е през 1920 г., но не се предава, все още е жизнен и пълен с идеи. С него разговаряхме при едно от поредните му посещения в България.
Виден Табаков е роден във Видин и е най-голямото от трите деца на богат търговец. През 1938 г. се записва в Карловия университет, Прага. „Към всеки студент чужденец прикрепваха момиче, което да ни помага при усвояването на чешкия език – повечето колеги въртяха любов с „преподавателките“, аз обаче наблягах на учението, макар че харесвах „притурката“ си“, спомня си известният учен.
В края на първия семестър той трябвало да държи изпит по математика заедно с двама сърби, които преписали решенията на задачите от него. „Професорът попита откога съм в Прага и, като разбра, че съм съвсем скорошен, отсече: Невъзможно е българин да вземе този изпит за толкова кратко време!”, спомня си г-н Табаков. Обявили го за мошеник, но после истината излязла наяве, а в книжката на Виден блеснала поредната отлична оценка.
Първите чертежи на ракети, които българинът видял в живота си, били на руски инженери. А първият специалист в областта на ракетостроенето, с когото работил – корифеят Вернер фон Браун. След неколкогодишно сътрудничество обаче се наложило да се разделят – свръхсекретността потискала младия човек. Но тъкмо поради допира си с нея през 1945 г. съветското разузнаване го „назначило“ за консултант – Виден дешифрирал документи от сейфовете на фон Браун. Руснаците се отблагодарили, осигурявайки му виза за САЩ. „Тогава само евреите можеха да напускат безпрепятствено Германия“, пояснява той.
В Америка много врати се отворили пред талантливия и находчив българин. Покрай работата се сприятелил с Нийл Армстронг – първия човек, разходил се по повърхността на Луната. На въпроса дали Нийл се е натъкнал там на извънземна колония, Табаков махва с ръка: „Той категорично отрича, това са несериозни неща!“
Работата на Табаков по новото вещество хлоропен, използвано в авиостроенето обаче не е несериозно нещо. „За да е устойчив хлоропенът, трябва да се поддържа много ниска температура. Един от регионалните директори на „Байер“, където работех, заяви, че я е постигнал. Аз опонирах, че от това нищо няма да излезе“, подчертава нашенецът. Никой не го подкрепил. Намирисвало на уволнение.
„Един ден телефонът в стаята ми звънна, оказа се, че ме търси генералният директор, който ме поздрави“, допълва ученият. Шефът възложил на няколко сътрудници да проверят прав ли е нахаканият българин. Оказало се, че в този случай ниската температура наистина е фикция. Вместо очаквания шут нашенецът получил солидно увеличение на заплатата и се издигнал в служебната йерархия.
Виден Табаков е женен за германка, живее в Синсинати, но все още се връща периодично у нас – не иска да къса връзките с родината. И обича да казва: „Ние, българите, се раждаме с акъл в главата. Страната ни ще се оправи, когато властта вземат хора, които не са корумпирани, хора, чиято цел е не само да лапат.“
- Общините в България получавали по-висока издръжка заради „фантомно население“
Държавната субсидия се разпределя според официалните данни на ГРАО, които сочат 8.4 млн. българи с постоянен адрес
.
Таня Петрова, в. „Сега“
Представители на „фантомното население“, какъвто не особено приятен за емигрантите израз доби публичност в България Това става ясно от одобрените вчера от кабинета стандарти за издръжка на делегираните от държавата на общините дейности за 2015 г. Стандартите за 2015-а са леко завишени, тъй като отчитат ръста в минималната работна заплата. Сред финансираните от държавата делегирани дейности са заплатите на чиновниците, издръжката на училищата, заплатите в детските градини, ясли и кухни. Държавният бюджет финансира и дейности в областта на сигурността като детските педагогически стаи, субсидия се превежда и на социалните домове, музеите, читалищата.
Статистиката за броя на населението с постоянен адрес на територията на различните общини в България за 2015 г. се припокрива с тази за 2014 г., когато парите за общините също бяха изчислявани на база население от 8 451 350. Година по-рано – през 2013-а, населението с постоянен адрес на територията на България по данни на ГРАО е било по-многобройно – 8,5 млн. българи. В същото време през 2011 г. НСИ преброи 7 364 570 българи. Едно от обясненията за голямото разминаване в статистиката са българите в чужбина, които са регистрирани по постоянен адрес. Тези „жители на хартия“ обаче оказват влияние върху бюджетите на общините.
От броя на населението с постоянен адрес на територията на дадена община зависи както бюджетът за заплати на чиновниците, така и финансирането на отделни делегирани дейности, при които държавата дава различна субсидия в зависимост от големината на населеното място. При чиновниците по-високият брой на населението е плюс, защото води до по-висока субсидия за издръжка на общинската администрация. В София например за 2014 г. бюджетът за заплати на чиновниците е определен на база 1 411 149 души, регистрирани на постоянен адрес, при 1 291 591 души население при преброяването през 2011 г. Разликата води до 1,4 млн. лв. по-висока субсидия за издръжка на общинската администрация. Субсидията за издръжка на общинската администрация във Варна е смятана на база постоянно население от 371 279 души при регистрирано от НСИ през 2011 г. население от 343 704.
По-големият брой на населението по постоянен адрес може да има и обратен ефект – по-ниска държавна субсидия за дейности, при които бюджетът е решил да стимулира по-малките населени места, като например община Хасково, която по постоянен адрес има 116 246 жители при регистрирани на преброяването 94 156 жители. Хасково е сред общините от втора група, тоест големи общини, при които субсидията за издръжка на 1 ученик е по-ниска. При по-малобройно население общината би взимала малко по-висока субсидия. За сметка на това пък парите за чиновници са повече, защото броят на населението се умножава директно по коефициент.
АКТУАЛИЗАЦИЯ
През 2015 г. държавата ще плаща малко повече за издръжка на делегираните на общините дейности, става ясно от одобрените от кабинета стандарти. По-голямата част от сумите са увеличени, така че да отразяват ръста на минималната работна заплата. При някои дори има сериозен ръст. Така например за медицинско обслужване на здравен кабинет в малка община с до 40 деца държавата ще отпуска по 225 лв. годишно на дете вместо досегашните 115 лв. Чувствително е и увеличението на издръжката на детските ясли, като за 1 дете държавата ще плаща 2737 лв. вместо досегашните 2481 лв. Над ръста на средната работна заплата се вдига и издръжката за различни социални услуги, предоставяни от общините за хора със специални потребности.
- Скандален филм за Светите братя Кирил и Методий
Червена Евро-мафия „забрави“ България на Св.Св. Кирил и Методий – и Вселенският патриарх одобрява
.
Евгени Веселинов, Вulgarica.com
Вечерта на откриването на проекта през 2013 г. „Кирил и Методий – Апостолите на славяните“/ „Cyril and Methodius – The Apostles of the Slavs“/ Cyril a Metoděj – Apoštolové Slovanů. Снимка: filmcyrilametodej.cz Сборен екип от „експерти“ от бивша Чехословакия (ЧССР), СССР, подпомогнати от ЕС, министри и кметове, специално прави филм в „чест“ на 1150-тата годишнина от Моравската мисия на Светите братя, без нарочно да спомене дори името на мястото – откъде и как са тръгнали.
Червена Евро-мафия, събрана в снимачен екип „забрави“, че Кирил и Методий са българи в специално направен филм в „чест“ на 1150-тата годишнина от Моравската мисия на Светите братя под заглавие „Кирил и Методий – Апостолите на славяните“ („Cyril and Methodius – The Apostles of the Slavs“, „Cyril a Metoděj – Apoštolové Slovanů“).
Никъде в синопсиса на проекта, или т.нар. „филмовата продукция“ не се споменава дори името „България“. Въпреки че не са пропуснати фактите за титулуването им като равноапостоли и Славянски апостоли, както и обявяването им за съпокровители на Европа от папа Йоан Павел II.
Най-нагло се описват други нации, като се казва: „Този проект е замислен като паневропейски и отчита исторически факти и събития, които имат отношение към други нации, включително поляците, русите, македонците, сърбите, гърците и т.н. Проектът беше представен пред Негово Светейшество Вартоломей (Архиепископ на Константинопол, Новия Рим и Вселенски Патриарх, Председателстващ архиепископ на Световната православна църква) и получи позитивен отзив.“
През 1880 г. папа Лъв XIII въвежда празника на Св. св. Кирил и Методий в календара на Римокатолическата църква. През 1980 г. папа Йоан Павел II ги обяви за съпокровители на Европа. Червената мафия се ръководи от режисьора Петр Николаев, роден през 1957 г. и образовал се в комунистическа ЧехоСловакия. Защо споменаваме точното име, сега разделено на Чехия и Словакия, но отново събрано, като в „партизански отряд“ в тази продукция, което ще видите по-долу.
След като завършил образованието си Николаев, заминава за Франция и цели 9 години работи през цялото време като сладоледаджия, раздавач на диплянки, бояджия и гледач на деца. От 1992 г. започва пак да се занимава с кино, като асистира на чужди продукцуии в Прага, чак през 1997 г. прави дебют на екрана. Снима предимно местни телевизионни филми и сериали.
Сценарист на филма е Мирослав Ошчатка, който е на „свободна практика“ и за екрана е писал за телевизионни продукции и сериали.
Негов продуцент е Виктор Крищов, който е завършил Военния университет в Бърно и на мен неизвестния Доминикански университет в Илинойс, САЩ. Крищов преди това има няколко помощни участия в продукции. Копродуценти са руснакът Василий Мистенко и по един представител на Словакия и Словения.
Европейският съюз официално е подпомогнал създаването на филма с официалното забравяне на България, въпреки че в ЕС българският език е официален и празникът на Светите братя Кирил е Методий се отбелязва всяка година.
Отново наглост – за експертен партньор №1 е посочена Римо-Католическата Църква, която ясно признава българските братя, и както споменахме по-горе, самата тя ги въздигна в „Съпокровители на Европа“. В същото време „забравя“ да „експертира“ своите собствена история и достойнство, които са били дискредитирани и в други „по-нежни“ сфери по целия свят.
Друг „експерт“, който е посочен е Музеят в Моравия, който се предполага, че трябва добре да знае как Кирил и Методий развиват основна дейност като емисари на християнството за славяните от Великоморавия и Панония. Предполага се, че в музея не се раздават пуканки и по лавиците му не са наредени банани. Същото се отнася и за Чешката академия на науките, която също „виси“ на „експертния“ списък, който се допълва от министри и кметове.
Този „списък“ не ви ли прилича на онези същите от времето на комунизма, само дето липсва СССР, пардон ЧССР, ЦК на ЧКП и нейният Генерален секретар Густав Хусак. Венсеремос!
Единственото извинение за „пропуснатото“ име на България, от някои от гореспоменатите „експерти“ и „велможи“ или „невнимание“ може да бъде само едно – ДА НЕ СА ГЛЕДАЛИ ФИЛМА.
ТАКА, КАКТО СЕ ПРАВЕШЕ ПРИ КОМУНИЗМА, КОГАТО СЕ СЛЕДВАШЕ ПРАВАТА ЛИНИЯ НА ПАРТИЯТА ИЛИ СЕ РАБОТЕШЕ ПРОТИВ ВРАГА!
Това ако е професионализъм – аз съм партизанин!
Ех, пък какви чехкини идваха по морето, защо не вземат те да направят някой филм, ами само „мъже“!
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
Св. св. Кирил и Методий са двама братя през 9-ти век, които развиват основна дейност като емисари на християнството за славяните от Великоморавия и Панония. За своята работа, която значително ще повлияе на културното развитие на славяните, са наречени апостоли на славяните. На тях се дължи създаването на азбуката глаголица – първата азбука, която служи за писменост на езика староцърковен славянски. Азбуката кирилица, създадена на основата на тази глаголица, се използва и до днес в различни славянски езици. Кирил и Методий, са канонизирани като Светци за превода и популяризирането на Библията на старобългарски език (придобил популярност в неговата руска редакция като църковнославянски или черковнославянски език и разпространяване на християнството сред ранносредновековните славяноезични народи. Титулувани са като равноапостоли и Славянски апостоли. На 30 декември 1980 г. с апостолическото послание Egregiae Virtutis, папа Йоан Павел II ги обявява за съпокровители на Европа. Православната църква ги почита и като едни от светите Седмочисленици заедно с техните ученици и последователи Климент, Наум, Ангеларий, Горазд и Сава.
- Призив за висока избирателна активност на българите в САЩ и Канада
Инициативен комитет „Висока избирателна активност“, създаден от български емигранти в Калифорния, излезе с призив към всички българи в Северна Америка да отидат да гласуват за българските парламентарни избори на 5 октомври т.г. Препубликуваме теста на този призив от Вulgaria-weekly.com.
–––––––––––––––––––––––––––––––
Призив – обръщение
до всички българи, живеещи в Северна Америка – САЩ и Канада
Обръщаме се към Вас по повод предстоящите извънредни парламентарни избори в нашата Родина – България. Това не е агитация за гласуване за дадена политическа партия, а призив да се отиде на 5 октомври до избирателната секция и да се гласува по съвест.
Инициативният комитет от Калифорния – „Висока избирателна активност“, призоваваме всеки българин, пребиваващ в САЩ и Канада, и имащ право да гласува на провеждани в България парламентарни избори, да подаде заявление за гласуване и да отиде да гласува на 5 октомври т.г.
На Вашия въпрос:
Живея в Северна Америка, защо да подавам “Заявление за гласуване” и защо да гласувам?
Нашият отговор е:
Извън пределите на България се намират почти два милиона българи. През годините на прехода цели български семейства напуснаха Родината, за да търсят препитание и по-добър живот за себе си и децата си. Голяма част от тях много години вече живеят, работят или учат в САЩ и Канада, но те и за ден не са преставали да мислят за България, и наблюдават случващото се в страната.
Българите в САЩ и Канада, както и всички други българи по света, са легитимна и много стойностна част от съвременната българска нация. Тази наша българска нация се превърна във „флуидна нация“ и се „разтече“ по света, вследствие процесите на глобализация.И други европейски нации след 1989 година се превърнаха във “флуидни” – например полската нация, но никой в Полша не престава да счита поляците, живеещи в САЩ и Канада или другаде, за свои сънародници.
България днес се простира на пет континента и само в това си качество може да оцелее като пълноценна модерна нация.
Бъдещето на Родината ни зависи пряко от активното включване на максимален брой българи, пребиваващи в чужбина, при провеждане на парламентарни избори в България.
Парламентарното мнозинство на разпуснатото вече 42-po Народно cъбрание осуети възможността за гласоподаване по интернет.
Сега на тези избори не можем да гласуваме по интернет, съгласно действащия Изборен кодекс, приет от 42-то НС. След 5 октомври т.г., в новоизбраното 43-то Народно cъбрание трябва да бъдaт положени усилия за подoбряване на изборното законодателство и този кодекс да се промени, защото ние имаме нужда от изборно законодателство, разработено и прието с хоризонта на глобалния свят, в който живее днешната българска нация.
За да може да се реализира съвременна демокрация ON LINE, която да вдигне България на крака и да я превърне в достойна част на съвременния свят с усилията на всички българи, където и да се намират те по света, трябва на тези предстоящи предсрочни парламентарни избори да има максимално висока избирателна активност, както в България, така и в чужбина.
Само с висока избирателна активност може реално да се намали процентният дял на „твърдите избирателни ядра“ на политическите партии, които отхвърлиха в 42-то НС електронното гласуване.
Бъдещото 43-то НС трябва да допълни Изборния кодекс с въвеждане на възможност за интернет гласуване, ако не за всички българи, то поне за тези, които живеят извън страната.
Призоваваме всеки да отиде да гласува на 5 октомври т.г. и със своя глас да допринесе за увеличаване на избирателната активност.
В Северна Америка на миналогодишните извънредни парламентарни избори бяха разкрити рекордно малко секции – 11 в Щатите и 4 в Канада. Това бе и една от причините за ниската избирателна активност тук. В тези 11 секции в Щатите (Атланта, Бостън, Вашингтон ДС, Дес Плейнс, Лос Анджелис, Ню Йорк, Олбани, Сейнт Питърсбърг, Сънивейл, Форт Лодърдейл, Чикаго), са гласували 3431 българи, а в секциите в Канада (Брaмтън, Монреал, Отава, Торонто) 1256 българи, имащи право на глас.
ЦИК, със свое Решение № 686-НС от 14 август 2014 г., определи местата за гласуване в изборите за народни представители на 5 октомври 2014 г. извън страната.
В САЩ избирателните секции са увеличени с още 2 – в Лас Вегас и в Брумол-Филаделфия, а за Канада остават същите секции.
Наложително е да се подават заявления за гласуване до ЦИК. Това трябва да стане не по-късно от 09.09.2014 г., чрез писмено заявление по образец, подписано саморъчно и подадено лично или изпратено по пощата чрез писмо до Консулските представителства, или чрез електронно заявление през интернет страницата на Централната избирателна комисия, www.cik.bg, като тази възможност вече е активирана.
Съгласно сега действащия Изборен кодекс, за дадено населено място извън България, при наличие на не по-малко от 40 избиратели, които са подали заявление за гласуване, ще бъде образувана избирателна секция.
Призоваваме масово да се подават заявления за гласуване. Само тогава ще има основание да се разкрият нови избирателни секции и да се улесни гласуването.
Днес България повече от всякога има нужда от пълната подкрепа на всички български граждани, в която и точка на света да се намират те.
Да, ние сме тук – в САЩ и Канада, установили сме се и някои от нас няма да се върнат да живеят в България, но там са останали децата или родителите ни, братя, сестри и приятели. Всички те никога няма да престанат да ни считат за свои роднини и сънародници.
Човек е щастлив тогава, когато Родината му не го забравя, и където и да пътува или живее, може винаги да се върне и да почете корените си, и да бъде добре дошъл!
С твоя глас България може да стане стабилна европейска страна!
Когато има висока избирателна активност, реално ще може да се противодейства на задкулисните игри, купуването на гласове и контролирания вот. Това е единствената реална политика, която може да противодейства на купения вот. Когато не гласуваш, означава, че подкрепяш тези, които искат да запазят статуквото, тези, които с купения вот искат случайността да определя бъдещето на България.
Отивайки до избирателните урни, на хиляди километри от България, в Северна Америка – САЩ и Канада, ще бъде само доказателство, че ние – напусналите Родината, милеем за нея и искаме нейния просперитет!
Призоваваме Ви да се регистрирате, не по-късно от 09.09.2014 г., за предсрочните парламентарни избори за 43-то НС на България и да гласувате на 5 октомври 2014 г.!
Инициативен комитет „Висока избирателна активност“:
Калифорния; E-mail: [email protected]; Тел.: 707-812-4333 - Алекс Алексиев: Западът направи огромни грешки в Близкия изток
Интервю на Емил Спахийски с Алекс Алексиев*,
в. „Труд“
.
Алекс Алексиев. Снимка: Пламен Стоименов, в. „Труд“ – Светът изглежда доста стреснат от това, което се случва и заражда в Близкия изток – Халифата на ислямските фундаменталисти. Има ли основания за притеснения, г-н Алексиев?
– Да. Видяхте ли как тези дни кралят на Саудитска Арабия казва, че Ислямска държава (завладените от ислямистите територии в Сирия и Ирак – б.р.) щяла да достигне до Европа до месец и в Америка до два.
– На мен ми звучи малко като фантасмагория.
– И на мен ми звучи така, но ако се интерпретира във вариант, че ислямисти могат да организират някой атентат – това е напълно възможно. По данни от Лондон има около 500 британски граждани-джихадисти в Ирак и Сирия. Това са хора воювали, с огромен опит, и не е трудно, след като се завърнат на Острова, да организират един атентат. Спомняте си как убиха едно войниче в Англия посред бял ден. Тези хора съществуват и са реална заплаха.
– Въпреки желанието на джихадистите да се отърват от всичко западно, те използват изключително модерни комуникационни и медийни техники, западни оръжия и транспортни средства.
– Да, те не се отказват от технологиите на Запада, а само от нравите им. Саид Кутуб например говори, че цялата западна икономическа система трябва да се преправи в една ислямска система. Какво означава ислямска система – че всички богатства са държавни, но има и право на частна собственост. Идея, която до голяма степен е социалистическа.
– Да не излезе така, че Владимир Путин да се окаже прав с предупрежденията си за Сирия? Той написа статия във “Вашингтон пост” преди време, че не трябва да се допуска военна съпротива срещу Башар Асад, а да се преговаря с него.
– Няма никакво съмнение, че Башар Асад е главорез, при това от най-лошите. Баща му Хафес Асад изби повече от 20 хиляди души само за няколко дни.
– Да, кланетата в Хомс и Хама.
– Точно така. Но, както съм писал това в американски списания, ако се допусне съпротивата на Асад да бъде по-слаба от тази на джихадистите, неминуемо Сирия ще бъде превзета от радикалните ислямисти и ще стане още по-лошо и от Асад. Така се случи и в Египет след свалянето на Хосни Мубарак от власт. Така се случи и в Иран, когато беше свален шахът.
Западът направи огромни грешки в Ирак и Сирия, като за мен САЩ имат много голяма вина за това положение. Но най-големият виновник за това, което се случва в Близкия изток, е турският президент Ердоган. Той винаги е подкрепял екстремистите и продължава да го прави.– Наистина ли са такава огромна заплаха Ислямска държава?
– Не, не смятам. Ако Западът се заеме с този проблем, ще го реши бързо. Първото нещо, което трябва да направят, е да принудят Ердоган да затвори границата за притоците от оръжия и джихадисти.
– Какво цели Ердоган с тази подкрепа?
– Той винаги е твърдял, че е слуга на Шериата. Хвърли в затвора близо 500 души висши военни и политици без никакви обвинения. Европа не каза и дума. Имаше около 150 журналисти в затвора, без никакви истински обвинения, само и само защото писали срещу него. Европа пак не каза и дума.
– А ЕС преговаря с него за пълноправно членство.
– Това според мен е изключително грешно, защото праща погрешни сигнали към обществото. Политиката на Ердоган се основава на идеологията на Давутоглу за неоосманизма. На идеята, че по време на Османската империя всички народи в Мала Азия, Близкия изток и Балканите са живели прекрасно. Ислямизацията е част от тази идеология. Огромната част от мюсюлманските малцинствата на Балканите са от суфистки произход. Те са изключително умерени, отричат насилието и живеят прекрасно с други религии и етноси. Радикализирането на тези малцинства е средство за постигането на целите на неоосманизма, защото до този момент тази идеология търпи крах.
– Малко българи познават традициите, обичаите и вярата на българските мюсюлмани. Незнанието поражда страхове.
– Да, българските мюсюлмани са от суфистки произход. В нашия език има една дума “тарикат”. Тя произлиза от думата за суфистки орден “тарикат”. Очевидно хората са приемали тарикатите за важни, образовани хора. Всички тези суфистки ордени са изповядвали народен ислям. Те смятат, че “всеки, който вярва, е наш брат”, независимо дали религията е християнска, юдеизъм или някаква друга. Освен това, за разлика от официалния ислям, приемат жените за равнопоставени на мъжете. Те имат собствени учители – водачи, които боготворят, и когато някой почине, го полагат в теке. В България е пълно с текета.
– Как успяват фундаменталистите да пробият сред такива хора?
– Много често чисто финансово. Отиват в някакво село, дават им пари да си оправят джамията или да построят нова. След това започват да носят книги, вземат млади момчета, закарват ги да учат в Саудитска Арабия, където им промиват мозъците. Когато децата се върнат у нас, влизат в конфликт с родителите си, като ги обвиняват, че не са никакви мюсюлмани. И полека-лека нагласите в селото започват да се преобръщат. Не винаги успяват, но например тези в Пазарджик, срещу които имаше дело, са чисти джихадисти. Няма никаква разлика между тях и тези, дето се взривяват. Аз разговарях с представители на една протестантска общност в същата ромска махала, които ме потърсиха сами, защото се страхуваха от нарастващата опасност от ислямизма. Те ми казаха, че са в постоянна война с ислямистите. Дори ми показаха пистолетите, с които ходят.
– Искате да кажете, че дори се водят престрелки, така ли?
– Да, да. Води се религиозна война в тази циганска махала и никой в България не знае за нея, или тези, които знаят, не искат да говорят. Не съм оптимист, че в България няма да се настани радикалният ислям.
– Идеологията на радикалния ислям не напомня ли на едни тоталитарни епохи – със знамена, униформи…?
– Напълно. Съвременният ислямизъм само се опира на Шериата, но в голямата си част той много прилича като идеология както на комунизма, така и на нацизма. Първо си прилича с тях по “външния враг”. За нацистите това бяха евреите, “разплутият Запад” и “болшевиките”. За руснаците – империализмът. В ислямизма има вътрешен враг – всички мюсюлмани, които не вярват в Шериата. Саид Кутуб пише, че който не прилага Шериата, е предател, не е истински мюсюлманин и трябва да се убива. Това е, както при комунизма – “врагът с партиен билет”. Има и една такава трета точка, пак добре позната ни – за авангарда. И Кутуб, и Маудуди, и други проповедници говорят за необходимостта за добре трениран и верен на догмата ислямистки авангард.
– Като СС в Германия, НКВД в СССР.
– Абсолютно. Ислямизмът трябва да бъде приеман като модерна идеология и затова е трудно да се бориш с нея. “Ние сме бедни, защото разплутият Запад ни превърна в бедни.” Западът е гнила круша, която трябва да падне, и задача номер едно е да се разклати отвътре. И това се случва. Средната възраст на коренното европейско население е 42 години, а на мюсюлманите в Европа – 26. Сам по себе си това нищо не означава, но ако говорим за един бързо радикализиращ се мюсюлмански свят, тогава вече е опасно.
– Нали не бива да плашим хората с мюсюлманите?
– Не, разбира се. Аз имам страшно много приятели мюсюлмани. Те са много различни и са изключително трудолюбиви и добродушни хора. Говоря за опасността от радикален ислям, който не признава правото на съществуване на други религии и друг начин на живот извън Шериата.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
* Алекс Алексиев е роден през 1941 г. в семейството на видния български журналист Райко Алексиев, пребит до смърт от властите след 9.09.1944 г. През 1965 г. Алекс емигрира в САЩ, където се утвърждава като един от най-известните анализатори на бившия СССР. Бил е главен съветолог във световноизвестния институт за политически и военни отношения „РАНД Корпорейшън“. През 1991 г. става съветник на премиера Филип Димитров. През 1992 г. отново се връща в САЩ, където има консултантска фирма за Русия и Източна Европа. Алекс Алексиев е председател на изборния щаб на формация “Общество за нова България”.
- Ще заобиколят ли България и Русия ограниченията на ЕС за „Южен поток“?
Под заглавие „Русия и България ще заобиколят ограниченията на ЕС чрез промяна на статута на ‘Южен поток'“ в добре известния не само в Русия новинарски сайт Lenta.ru e публикуван материал за водените преговори относно смяна на статута на спорния тръбопровод. В материала се говори за продължаващите преговори между двете страни и за намеренията им да заобиколят ЕС, използвайки вратичка в неговото законодателство, според което добиващите газ от шелфови полета на европейските страни (досега по-специално в Германия, Франция и Белгия) имат специален статут „добив“, и така не са обхванати от задължителния достъп на трети страни до газопреносната система. Според ограничителните документи на ЕС, собственици на тръбопроводи в ЕС не могат да бъдат газови компании. По-долу поместваме текста на цялата статия.
Россия и Болгария обойдут ограничения ЕС сменой статуса «Южного потока»
.
Россия и Болгария обсуждают возможность переквалификации болгарского участка газопровода «Южный поток» в «промысловый», чтобы решить вопрос с ограничениями из-за Третьего энергопакета. Об этом сообщает ИТАР-ТАСС со ссылкой на источник, знакомый с содержанием прошедших в Москве переговоров еврокомиссара по энергетике Гюнтера Эттингера с министром энергетики России Александром Новаком.
По словам источника, в настоящий момент совместно с болгарской стороной прорабатывается этот вариант для морского участка газопровода, проходящего по территориальным водам Болгарии.
Согласно законодательству ЕС, газопроводы от шельфовых месторождений европейских стран (в частности Германии, Франции и Бельгии) имеют особый статус «промысловых», на которые не распространяется требование об обязательном доступе третьих лиц к газотранспортной системе.
Австрийская OMV, которая является партнером «Газпрома» по проекту «Южный поток» на территории Австрии, также участвует в проектах по добыче газа на шельфе Болгарии. В связи с этим газопровод, построенный, например, OMV от месторождения на шельфе, может быть в дальнейшем включен в проект «Южный поток» путем переуступки прав.
«Газпром» готов полностью финансировать строительство болгарского участка газопровода. Но Болгария приостановила строительство «Южного потока» из-за претензий Еврокомиссии, связанных с исполнением норм Третьего энергопакета.
В июне еврокомиссар по энергетике Гюнтер Эттингер призвал приостановить развитие проекта до тех пор, пока он не будет соответствовать нормам Евросоюза. Он отметил, что для того, чтобы строить трубу, Россия должна признать нормы Третьего энергопакета. Согласно документу, собственниками магистральных трубопроводов на территории ЕС не могут быть газодобывающие компании.
«Южный поток» — газопровод мощностью 63 миллиарда кубометров, который пройдет через акваторию Черного моря в страны Южной и Центральной Европы. Предполагается, что транспортировка газа по нему начнется в конце 2015 года. На полную проектную мощность газопровод выйдет в 2018 году.
31 октября 2013 года состоялась торжественная церемония сварки первого стыка болгарского участка газопровода. На территории Болгарии будет построено 540 километров линейной части газопровода «Южный поток», 366 километров лупингов (расширение линейной части газопровода для увеличения поставок) и три компрессорные станции.
Илюстрация: Елена Кравиц - Дебат за организацията на изборите
Разговор за организацията на изборите и проблемите, свързани с нея, в предаването “Денят започва” на БНТ. Участват проф. Михаил Константинов, член на Гражданския борд за свободни и прозрачни избори, Димитър Димитров, политолог, Стефан Манов, представител на Временните Обществени съвети на българите в чужбина, и Александър Андреев, говорител на ЦИК.
Участниците в дебата. Снимка: Скрийншот от видео на БНТ Проблемът за избирателните списъци е възложен на ГД “ГРАО” към Министерство на регионалното развитие. Той не е в компетентността на ЦИК и от ГД “ГРАО” идва информацията по отношение на избирателите, които имат право да гласуват. Това обясни Александър Андреев, говорител на ЦИК. До 9 септември е срокът за подаване на заявления за гласуване в чужбина, допълни още той.
Избирателните списъци за изборите в страната се правят по регистър на населението. Той включва всички български граждани, които имат акт за раждане и ЕГН в българската национална база данни. В този регистър на населението са и всички български граждани, живеещи извън страната. Проблемът с “мъртвите души” се получава, когато в общината няма данни за хора, които са починали, обясни Стефан Манов, представител на Временните Обществени съвети на българите в чужбина. Той каза, че този Избирателен кодекс дава възможност за първи път в чужбина да има избирателни секции на много места и да позволи физическото гласуване на голям брой български граждани извън страната.
Проф. Михаил Константинов подчерта, че предпочита термина “фантоми” и по думите му те са 1 млн. 200 000. Човек, който трайно не е в България, не трябва да фигурира в избирателните списъци тук. Такъв, който е в страната и иска да гласува, заявява желанието си и попада в списъците. Това се нарича активна регистрация, посочи проф. Константинов. “Фантомите” в списъците са един прекрасен разрушител на доверието в изборния процес. Той призова новото Народно събрание да въведе активната регистрация, за да се приключи проблемът с “фантомите”.
Политологът Димитър Димитров посочи, че изборите се правят от ЦИК, а правителството има спомагателни функции. Според него е редно да има регистър на избирателите по настоящ адрес.
Видеопазис от дебата в студиото на „Денят започва“ може да се чуе в сайта на БНТ тук.
- Еколози: Решението за проучване за газ в Добруджа е незаконно
Петко Цветков, Българска фондация ‘Биоразнообразие’
.
Координати на сондите, за които е дадено разрешение, според споменатото решение на служебния екоминистър. Това решение е по проект за проучване за нефт и газ, който е до 2019 г. Решението на служебния министър на МОСВ Светлана Желева за съгласуване на проект за търсене и проучване на нефт и газ в област Добрич според нас е незаконно и би трябвало да бъде отменено.
Когато говорим за територии от „Натура 2000“ и за дълбочинни сондажи, и европейската директива за екологична оценка, и директивата за опазване на природните местообитания говорят за необходимост от провеждане на процедурата по екологична оценка и оценка на съвместимост с целите на „Натура 2000“.
Ние настояваме да се проведат тези процедури, за да се даде възможност на обществеността да изрази своето отношение и доколкото е възможно да бъде проучено въздействието върху околната среда. Никой не може да увери обществеността и до момента технологиите, с които разполага човечеството не могат да гарантират, че при дълбочинни сондажи, когато става въпрос за проучване на неконвенционални въглеводороди като газ и нефт на тези дълбочини няма да последват замърсявания на питейните води.
Ето защо смятаме, че имаме основание за обжалване на решението и със сигурност от Българска фондация „Биоразнообразие“, а предполагам и колеги от други неправителствени организации ще обжалваме това решение.
Обикновено когато става въпрос за добиване на газ от големи дълбочини, а в този район се знае, че има залежи от въглища и шисти, това предполага използването на забранени с решение на Народното събрание методи за проучване и добив на газ и нефт, което предполага или газификация на въглища или използване на фракинг или хидравлично разбиване. И двата метода могат да доведат до значително увреждане и застрашаване най-вече на слоевете питейна вода, а също така и до унищожаване на повърхностните местообитания на видове.
Решението на МОСВ противоречи на решението на Народното събрание, но не само. То противоречи и на досегашната практика, разбирания и предвижданията на директивата за екологична оценка и на редица други актове, не само на решението на Народното събрание.
Ако решението на МОСВ отменено в съда, МОСВ ще трябва да изиска достатъчно информация за методите, които ще бъдат използвани и прилагани при съответните проучвателни дейности и ако те противоречат на решението на Народното събрание, не би трябвало да издава такова становище, но въпреки това трябва да стартира процедура за екологична оценка или оценка за съвместимост в конкретния случай, тъй като се намира на територията на минимум три защитени територии от „Натура 2000“.
За съжаление българските правителства, когато се касае за стратегически отрасли и за добив на енергийни източници като нефт и газ, обикновено се опитват да угодят на външни сили и с оглед илюзорни геостратически интереси да заложи на риск живота и здравето на българските граждани, и на риск от унищожаване на условията за земеделие, и не на последно място опазването на природата.
Според мен би трябвало да бъде демонстрирано отношението на българските граждани към всякакъв вид опити да се спекулира с тази тематика, с лека ръка да се раздават разрешителни за проучване на неконвенционални въглеводороди. Опитите на поредното правителство да излага на риск здравето на хората трябва да бъдат атакувани по всякакъв вид начин.
Източник: БГНЕС
- Катя Донкова за първата книга на Ивайло Зартов „Нож”
Интервю на Добринка Корчева, в. „Шоу“*
.
Катя Донкова – Зартова е родена през 1968 г. в София. Завършила е столичното ССХУ за приложни изкуства „Свети Лука” и Школа по изкуствата – Прага, специалност живопис в архитектурата. Роднина е на големия български художник Иван Милев.
Работила е като технолог и организатор на полиграфическото производство в печатницата на Международна фондация „Людмила Живкова”, в печатницата на София Прес и в други големи софийски печатници, след това в рекламни агенции, а сега е застрахователен посредник на свободна практика в мега застрахователна компания.
Със „затворник №1” на България – Ивайло Зартов, сключват граждански брак, когато той вече е започнал да излежава присъдата си в Софийския централен затвор. Предстои им да си кажат „да” и пред олтара.
Катя е и известен блогър и правозащитник. Активист е на Национална гражданска инициатива „Против корупцията, за честно правосъдие и правова държава” и на Гражданско движение „Бъдеще за Русе”. Участва в най-важните проекти за промени в законодателството и механизмите на работа на съдебната власт.
Преди Ивайло Зартов е имала един брак, майка е на двама синове.– Катя, срещаме се по един радостен повод – първата книга на твоя съпруг Ивайло Зартов „Нож”, съставена от негови есета, писани в Софийския централен затвор, където той от миналата година излежава присъдата си. Кое обаче ми направи особено силно впечатление – че за пръв път в новата българска история на книжния пазар се появява книга, написана от човек, намиращ се зад решетките! В Америка, в Западна Европа това е напълно възможно и „в реда на нещата”, превърнало се е в нормална процедура и дори в комерсиална практика, но у нас досега, до „първата лястовичка” – до събраните есета на Ивайло Зартов, това изглеждаше едва ли не утопично. И все пак… се случи. Как?
– Не знаех, че това е първата книга от този род. Но това е наша обща мечта, която датира още от 2011 г., когато се срещнахме след един дълъг период на раздяла. Веднага ни дойде тази идея, Ивайло беше започнал да пише, натрупваше популярност в Интернет, и тъй като аз тогава се занимавах с полиграфия и реклама, имахме много силно желание да съберем неговите есета. Събрахме ги, стигнахме до предпечатна подготовка…
– Още през 2011-а?
– Да, още през лятото на 2011 г. бяхме готови с първата книга. Нямахме обаче абсолютно никаква финансова възможност да я издадем. Имахме тогава и други проблеми – естествено, покрай съдебната сага, дела, разходи…
– Тогава Ивайло вече беше ли под домашен арест?
– Да, беше под огромен натиск, без всякакви доходи… И затова всичко това остана като една наша идея, една наша обща мечта, която постигнахме, както и всичко, което си бяхме пожелали силно, през последните години.
– По какъв начин пристигаха при теб есетата на съпруга ти, при положение, че в местата за лишаване от свобода у нас не е разрешено използването на Интернет?
– По пощата, в писма. Пише ги на ръка, с химикалка, аз сядам, набирам ги, редактирам ги и ги качвам в блога ни, който направихме през 2012 г. В книгата има над 230 материала, може би половината от всичко, което е написал, откакто е в това положение. Ивайло отключва в себе си този талант, след като попада в Бургаския затвор през 2011 г.
– Не се ли опасяваше, че писмата му ще бъдат цензурирани? Или живея със „старо мислене”?
– Механизмът е такъв: той има право на кореспонденция, която се предава на контрола вътре, преглежда се в общи линии какво е написано, след което пликът се запечатва пред Ивайло и служебното лице и се пуска по пощата. Тоест, има, естествено, контрол, но това са все пак есета и никой от служителите не е налагал забрани. Проблемите при мен бяха с пощенската ми кутия – изчезваха писма, късаха ги, но откакто си направих кутия в пощата, си канализирахме пратките.
– Още Балзак беше казал, че литературата не е социална медицина, но ти как смяташ – Ивайло има ли за цел да обедини хората в България със своите послания в момент на криза и какво промени самата теб работата с такива текстове, които носят ясни и категорични обобщения? Защото в нашето общество е постигнат консенсус, че страната е в криза – политическа, икономическа, социална, ценностна и прочее, но какво трябва да се случи след това? И кои послания на съпруга ти трябва да станат ръководство за действие и промяна?
– Хората усещат, разбират, чувстват, че не може да продължава така. Искаме да стигнем до тях и да разберат, че те са господари на своята съдба. Целта ни е колкото се може повече хора да осъзнаят ролята си като творци на собствената си съдба. Тоест, ние българите имаме едно всеобщо мислене, че от друг зависи кой ще дойде да ни оправи – отвън, отгоре, кой ще ни се предложи… В същото време държавата не я чувстваме като своя. Затваряме вратата на дома си, изолираме се, капсулираме се… Няма силно гражданско чувство. Там е целият проблем. Хората да разберат това и да се отворят един към друг. Защото няма кой друг да извърши тази промяна. Тя трябва да стане първо в съзнанието ни и оттам – отдолу нагоре.
– Забелязваш ли някаква промяна у Ивайло след тази драматична дата, на която той си отряза пръста?
– За мен промяната е изключително голяма. В смисъл, че той просто си отдъхна, почувства се облекчен, че успя да даде гласност на своя проблем. Много го тормозеше, много го потискаше това, че е под някакъв похлупак… Да оставим настрана факта, че беше оплюван, както и досега, отстранен, а той е човек, който е много обществено активен, който имаше много идеи, който работеше за промени, за по-добро, и затова в един момент тази изолация страшно много започна да го гнети. Особено през последните години, когато бях до него. Затова за нас беше от изключително значение да оповестим всичко. Разбира се, начинът беше прекалено драстичен, но Ивайло се оказа прав. Това се оказа единственият начин да се бутне тази стена от бездушие.
– Опита ли се да го спреш, или мълчаливо се съгласи с неговото намерение?
– Никога не се опитах да го спра. Никога. Аз по-скоро имах съмнения как ще бъде изтълкувано това, но неговата позиция беше показана по възможно най-добрия начин.
– Какво смятат за този негов протест неговите родители, доведените му дъщери, синът му от първия му брак?
– Всички бяха в шок от това, всички смятаха, че това е прекалена крайност… Но може би само аз единствена го разбрах докрай. Защото виждах, че много по-страшното е това, което правят не само спрямо него, а спрямо всички. Когато Ивайло вече влезе за изтърпяване на наказанието, беше абсолютно спокоен. Чувстваше се победител. Може би защото успя да разкаже какво му се случи. Това беше изключително важно за него.
– Признавам си, че съм изненадана, въпреки че съм правила няколко интервюта с Ивайло Зартов, докато беше под домашен арест, от признанието му в едно от есетата в книгата, че в някакъв период от време е бил свързан с четвърти отдел на четвърто управление на ДС…
– Не знам много подробности за тази част от живота му, тъй като аз се появих по-късно, но той никога не го е криел. Това, което знам, е, че е работил в икономическо контраразузнаване
с определени задачи. Не е бил доносник, не е бил в тези сектори на ДС… Работил е това известен период. В първото дело още в Окръжен съд – Бургас, той е поискал, опитал се е да разкаже за тази своя работа. Поискал е да бъде защитен, поискал е при закрити врати да се проведе разпит с него, но съдът му отказал и той явно повече не повдига този въпрос. Аз самата също не съм си позволявала да го питам, защото смятам, че той ще го разкаже. В книгата има есета като „Шпионаж”, „България и чуждите интереси”, „За кого разузнава българското разузнаване”, в които той недвусмислено изразява своята позиция, знаейки отвътре какво се случва.– С какво се занимава Ивайло в затвора?
– Започна работа в библиотеката като помощник библиотекар. Изкара една година и сега, от май, вече е в правната библиотека. Там е малко по-различно, в смисъл, че даваш консултации, без, разбира се, да се ангажираш с адвокатски, с юридически мнения, а трябва да насочваш лишените от свобода да могат да се ориентират кои закони къде могат да прочетат, да се обръщат към адвокати, към Европейския съд по правата в човека в Страсбург… Ивайло има ежедневни събеседвания с тях. И това е по-сериозно.
– В книгата на Ивайло има едно есе, което е доста симптоматично – за подвластността на някои български политици и общественици на чужди влияния. Известен наш културтрегер и писател, доколкото разбрах, е отказал да представи книгата…
– Предполагам, че е заради това. Книгата е с две „лица”. Корицата е моя идея като визия. Изработена е в съавторство с Константин Бочев. Във втория раздел не са спестени истинските имена на личности от нашия политически живот. И може би това смути някои хора. Въпреки че пак казвам – чета за много политици много скандални неща… В книгата на Ивайло няма нищо чак толкова опасно.
– Какво стана с опонентите на Ивайло – почетния консул на Русия в Бургас, руския депутат Генадий Гудков, който е бивш съдружник на съпруга ти, след сигнала на Ивайло към данъчните власти на РФ да проверят имотното състояние и банковите сметки на Гудков? Има ли отговор от руска страна?
– Ивайло пусна сигнал до следствения комитет на Руската федерация. Ставаше въпрос за Генадий Гудков и неговата данъчна декларация, която не съответства на фирмите му тук и изобщо зад граница. Получавахме непрекъснато отговори, че сигналът поне го препращат нагоре-надолу, от една инстанция – на друга. В крайна сметка за Гудков дойде отговор, че няма никакви данни за нещо незаконно по сигнала на Ивайло Зартов и предполагам, че е било прекратено разследването, ако е имало такова, около него. За почетния консул на РФ в Бургас Тонко Фотев, естествено, нямаше никакъв отговор.
– Защо да е „естествено”?
– Защото и тук нямаше никакъв отговор за него. Опитвахме се да получим отговор от Външно министерство след решението на СГС от 2012 г., с което се доказва, че той наистина е извършил тези блудствени действия спрямо дъщерята на Ивайло. Но това явно не притеснява нито българската, нито руската държава.
– С Ивайло продължавате ли да сте така влюбени, както преди години? Позволявам си да те попитам, тъй като знам, че сте имали романтична младежка любов и връзка, когато ти си била още ученичка, а той студент първокурсник…
– Ще кажа, че това наистина е красива, хубава връзка, която имахме като младежи. Запознахме се при наши приятели художници в София. Ивайло тогава работеше в Киноцентъра, а аз бях ученичка в Художествената гимназия. След това имахме чудесна връзка. Просто бяхме млади, любопитни към живота… Всеки имаше големи амбиции за себе си и въобще не сме били в период, в който сме се замисляли за някакво бъдеще… През годините, когато бяхме разделени с него, всеки от нас е имал твърде неподходящи избори в личен план. И всъщност Господ ни събра. Много често човек не разбира кое е най-добро за него. Дори в личния си живот хората робуват на догми и предразсъдъци, които ги отдалечават от техните партньори. В нашия случай ние се срещнахме вече във възраст, в която си даваме сметка, че можем да бъдем щастливи единствено ако слушаме сърцето си. Връзката ни сега, вече след толкова години, беше като едно прераждане. Просто затворихме всички врати и започнахме на чисто. Нашите отношения винаги са били хармонични още от младежи, но съм благодарна на съдбата, че ни даде втори шанс. Знам, че сме един за друг. Просто дишаме заедно.
– Как се срещнахте вече за втори път и завинаги?
– Случайно, чрез Фейсбук. Видях профила на Ивайло, но дори не бях сигурна дали е той. Не го бях виждала 25 години, не знаех какво се е случило с него… Това стана още в първите месеци на домашния му арест в село Димчево след незаконното 6-месечно задържане в Бургаския арест заради уж нарушена мярка „Парична гаранция”. Намерихме се в първите дни, когато той е имал достъп до Интернет. Но никой не е търсил съзнателно никого! Почувствах го като Божия намеса. Сякаш някой каза: „Вие още имате работа заедно!”. Всичко оттогава се промени. За него много, за мен – още повече. Сега имаме общи цели. Срещнахме се повторно вече в друг момент от живота си и можем да се вслушаме в тези усещания. Не че тогава ги нямахме, но сега успяхме да ги разпознаем. Странно е, че сме физически разделени, а се радваме – може би защото се събрахме отново. Това е ирония на съдбата.
– Ивайло ще присъства ли на премиерата на книгата си на 10 септември – можем ли да кажем еднозначно „да”, или еднозначно „не”?
– Не, не можем. Пуснали сме искане до министъра на правосъдието да му бъде разрешено да ползва домашен отпуск за премиерата на книгата, което е негово право. Според годините, които е излежал, в ЗИНЗС се дава такава възможност. Така че има вероятност авторът да присъства лично на премиерата, но дори да му бъде отказано, ние сме подготвили подписани от него екземпляри, които гостите на представянето ще могат да си закупят.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
* Брой 34/ 27.08-02.09.2014 г.
- Г. Котев: След Енергийния бо(р)д ще боли още дълго и силно
Георги Котев, Gikotev.blog.bg
.
Предлагам на вашето внимание вариант за правилен прочит на водещата част от постановлението на Министерски съвет за създаването на т.нар. Енергиен бо(р)д, за да сте по-наясно как точно ще ви убождат. (Добавените червени знаци и букви са от мен. Нищо не е изтривано.)
Р Е П У Б Л И К А Б Ъ Л Г А Р И Я М И Н И С Т Е Р С К И С Ъ В Е Т
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № … от август 2014 година
ЗА СЪЗДАВАНЕ НА ЕНЕРГИЕН БО(Р)ДМ И Н И С Т Е Р С К И Я Т С Ъ В Е Т П О С Т А Н О В И:
Чл. 1. Създава съвет, наричан Енергиен бо(р)д, като постоянно действащ консултативен орган на Министерския съвет за (нераз)решаване на важни въпроси от обществена значимост в областта на енергетиката.
Чл. 2. Енергийният бо(р)д:
1. извършва анал(л)из на състоянието на сектор „Енергетика” и на причините, водещи до (не)стабилност на енергийната система;
2. предлага принципи и насоки за (не)устойчиво управление на сектор Енергетика;
3. обсъжда и предлага мерки за (нераз)решаване на установените проблеми с цел (де)стабилизиране на енергийната система;
4. дава становища относно дейностите и мерките, предприемани от държавните органи и организации в областта на енергетиката;
5. прави предложения за промени в нормативната уредба в областта на енергетиката;
6. обсъжда и дава становища по предложенията за стратегии в сектор енергетика.Чл. 3 (1) Енергийният бо(р)д се състои от председател, заместник-председател и членове.
(2) Председател на Енергийния бо(р)д е заместник министър-председателят по икономическа политика (каката от снимката по-долу), министър на регионалното развитие и министър на инвестиционното проектиране, а заместник-председател – министърът на икономиката и енергетиката.В края на материала можете да видите и оригиналния текст, в случай, че някой се съмнява.
Защо следва така да се чете поредната процедура на организираната престъпна група, владееща държавата България?
Мислете логично! Този кабинет и неговото отроче Енергиен бо(р)д са създадени от кръга ‘Капитал’, олицетворяван от оли(гофрено)гарха Иво Прокопиев и неговото протеже прецедента Росен Плевнелиев. В парцалите на Прокопиев вие никога не сте и няма да прочетете за престъпни практики в най-голямото електропроизводствено, държавно предприятие (АЕЦ „Козлодуй“), в най-бедната и най-корумпираната страна-членка на ЕС. Пак там никога няма да прочетете за личния принос на Прокопиев в източването на АЕЦ-а, чрез дългогодишното участие на негови фирми (а също така на аверите му Георги Кадиев, Богомил Манчев и други) в т.нар. „свободен пазар“ на електроенергията от АЕЦ-а. Пак там няма да срещнете нищо за „подвизите“ на бившия директор от АЕЦ-а и вече трети мандат ЧЕП (член на европарламента) от ПП ГЕРБ Владимир Уручув, т.е. от редиците на прецедента Плевнелиев, и огромния му принос за грабежите от предприятието, в това число и по време на ЧЕП-ването му. Няма да прочетете и буква за многомилиардните схеми, свързани с ядреното гориво, „модернизациите и удължаване“ живота на действащите блокове 5 и 6, както и детайлите около готвещия се удар с „изграждането“ на 7-ми „блок“. НИ-ЩО! НИ-КО-ГА! Защото трябва да ви боли, а те да ви боцкат, за да ви боли още повече и така… на всеки километър.
Вместо това ще виждате ето какво:
Виждате ли блясъка в очите на тази кака? Насладата от предстоящото ВИ убождане? А? Харесва ли ви? И онова недоразумение – министърчето Щонов, и той така. И всички поставени член-ове на бо(р)д(а)?
На практика всичко е много просто. Ще дам своята диагноза и рецепта, за да не бъда упрекван, че само критикувам, а не дава предложение за лечение.
Имаме една пробита чанта:
Но вместо да се закърпи, за да не изпуска стоката през дупките, тя ще продължава да се бо(р)два, за да пуска още повече. За тях, а за вас – спринцовката с „лекарството“, наречено Цена на електроенергията.
Пожелавам ви успешно и непрестанно лечение!
А ето го и оригиналът на постановлението:
- Два милиона българи са дали рушвет тази година
Проучване на Центъра за изследване на демокрацията показва, че над 70% от населението на България са готови да дадат рушвет, за да решат проблемите си
.
Снимка: Samokovest.com Близо 2 милиона българи са дали пари, подаръци или някакви услуги на чиновник или друг служител в обществения сектор, показва проучване на Центъра за изследване на демокрацията.
България е по-корумпирана от всякога, се казва в анализа на Центъра, чието проучване показва, че през последната година корупцията надвишава всички досегашни данни от 1999 г. насам. В проучването се уточнява, че по-голямата част от тези рушвети са били поискани или подсказани по един или друг начин.Друга тревожна статистика – над 70% от населението признават, че са склонни да участват в корупционна сделка. Половината са категорични, че именно чрез рушвет биха решили даден проблем с администрацията. Другата половина твърдят, че биха го направили само в крайна нужда.
Почти цялото пълнолетно население очаква чиновникът да си поиска нещичко за свършената работа. 94% от гражданите са именно с тази нагласа. Заключението на изследването е, че при това положение корупцията вече трайно бележи отношенията между граждани и администрация. И че се превръща в допълнителен неписан данък.
Източник: Рozicia.eu
- Бареков: Искам да бъда новият Доган
Искам да бъда новият Ахмед Доган, а „България без цензура“ да играе ролята на ДПС. Това откровение направи лидерът на ББЦ Николай Бареков в ефира на Дарик радио.
„Ние искаме да бъдем центристка формация. Имаме абсолютно либерални възгледи за развитието на бизнеса и икономиката. Изключително социални сме в областта на социалната политика, здравеопазването и образованието. Бихме искали основният приоритет в следващото управление на България да бъде поставяне на икономически растеж и създаването на нови работни места”, допълни той. И изреди цял списък с партийни врагове.
„В политически план наш основен противник е ДПС, защото искаме да го изместим от политическия център. В стратегически план наш основен противник е ГЕРБ заради лошото управление и БСП, заради това, което те оставиха след два мандата управление. Първият мандат беше изцяло на ГЕРБ, вторият беше на БСП, но всъщност доминиран от ДПС. Политическият опонент, с който трябва буквално политически да воюваме на всяка цена – това е да изместим ДПС в позицията му на балансьор и от позицията му на вечния трети”, обобщи Бареков.
Източник: в. „Сега“
- Ще избяга ли папата в Патагония?
Днес, 25 години след началото на демокрацията, българите живеят по-зле, по-несигурни са за утрешния ден, измират демографски, търпят етническа криминална престъпност, не виждат перспектива…
И се появява вечният шопски въпрос:
– Оти ги ручахме жабетата?!
С други думи: а какво всъщност представлява прекрасният нов свят на демокрацията?
Снимка: АФП .
Големите жабета – 18
ЩЕ ИЗБЯГА ЛИ ПАПАТА В ПАТАГОНИЯ?
Наскоро някои коментатори изказаха предположение, че Ватиканът може да се премести в Южна Америка.
Това е нещо много важно.
Не, не самото преместване. То все още не се е осъществило. Засега е само хипотеза.
Но самият факт, че се изказват такива хипотези, е много важен. Самото обстоятелство, че е възможно те да се появят, е твърде показателно.
Та нали антихристиянството беше една от основните черти на тоталитаризма преди 1989 г.? И изведнъж сега тази черта цъфна в Европа?! Защото не може да се каже, че перспективата папата да бъде изгонен в Южна Америка е перспектива в полза на християнството, нали? Очевидно е във вреда на християнството. Следователно, е антихристиянска. Следователно, имаме наличие на антихристиянство в Европа, в Западна Европа – тоест, в най-развитата демокрация на света. При това толкова силно антихристиянство, че дори е способно да прогони папата чак отвъд океана. Направо си е повод за недоумение…
И си спомняме как по времето на тоталитаризма милицията обкръжаваше „Св. Александър Невски“ на Коледа и Великден и не позволяваше на хората да влизат вътре. И това също беше проява на антихристиянство. Но тогава беше нормално – намирахме се в условия на тоталитаризъм, комунизъм, в една атеистична система, която преследваше еднакво почитателите на всички религии.
Тогава беше нормално.
Но сега?
Само 29% от гражданите на Великобритания се чувстват християни? Вгледайте се в това число! Само ДВАДЕСЕТ И ДЕВЕТ ПРОЦЕНТА? Това означава, че 71% от гражданите на Великобритания НЕ СЕ ЧУВСТВАТ ХРИСТИЯНИ?
Защо ли?
ООН и Ватиканът изнесоха статистика, че годишно в света 100 000 (СТО ХИЛЯДИ!) християни биват убивани заради вярата. Те се въздържаха да напишат представители на коя друга религия ги убиват, но то се знае. Някой обаче да е чул някоя правозащитна организация да надига глас срещу тези убийства? Нещо повече, когато през 2010 в Европейската комисия беше предложена резолюция срещу християнофобията по света, представителите на Португалия и Гърция възразиха и изразът „християнофобия“ беше заменен с нищо не означаващия „религиозни преследвания“.
Но в такъв случай дали пък антихристиянството не е същностна черта на политическата система, наричана „демокрация“? Явно, това не може да се отнася за античната демокрация, тогава още не е имало християнство. Ала защо да не може да се отнася за съвременната демокрация? Та нали първите концлагери в човешката история се появяват именно в зората на европейската демокрация и са създадени именно от първите съвременни демократи – френските републиканци, организират ги изродите на Сен-Жюст, и тези първи концлагери в историята, създадени от демократи, са именно ЗА ХРИСТИЯНСКИ СВЕЩЕНИЦИ?
Преди известно време написах в книгата си „Демократура или Диктатура на демокрацията“, че е напълно възможно е вероятно да дойдат такива времена, та християните от Западна Европа да бягат в Русия, в Южна Америка и на Северния полюс? В интерес на истината, мислех, че това ще е след доста време, поне 20-30 години. Но процесът май започна…
В Русия вече бягат – засега малцина, от рода на Жерар Депардийо, но както е тръгнало… Всъщност, какво ти малко: досега са избягали 820 хиляди бежанци от Украйна. Или някой смята, че войната там не е религиозна? Ами, тогава проверете какъв е религиозно-етническият произход и на „президента“ Валцман (Порошенко), и на Юлия Тимошенко, и на олигарха Коломойски, и на другите от хунтата… Във всеки случай християните сред тях са пренебрежимо малцинство. И се получава, че днес в Украйна не-християните от киевската хунта водят война срещу православните християни от Донбас.
А папата?
Папата, както е тръгнало, след Южна Америка нищо чудно да бъде принуден да пренесе Ватикана и на Северния полюс. Пардон, на Южния, той е по-близо…
Предлагам ви откъс по темата от Глава 3 – „Подлите технологии на демокрацията“ от книгата „Демократура или Диктатура на демокрацията“:
„7. Антихристиянството
Съвременната демокрация възниква в на пръв поглед християнски общества.
Уточнението „на пръв поглед” в случая е твърде важно. Ако се вгледаме внимателно в състоянието на обществата в навечерието на трите основни демократични революции, ще установим, че да се говори за тях в онези моменти като за „християнски” е доста пресилено. Поне що се отнася до „елитите” им. Напротив, всяка една демократична революция с всичките й кървави прелести започва в общество, което е християнско само външно, привидно – но чиито политически, културни, икономически и военни елити вече са заразени от антихристиянски настроения.
Тези настроения биват допуснати от християнските общества поради криворазбрано снизхождение към антихристиянските групировки, формирани продължителни периоди, обикновено векове, вътре в тези общества: към тях се проявява толерантност независимо от това дали самите антихристиянски общности проявяват ответна толерантност към християните. Така еднопосочната толерантност се превръща в основната причина за навлизането и развитието на антихристиянски (обикновено в началото етнически обусловени, а по-късно формират и обслужващи слоеве от продажни бивши християни-ренегати) групировки в християнските общества.
С времето антихристияните придобиват все по-голяма икономическа и финансова мощ, което им позволява да подкупят представители на управляващите християнски елити и така да предизвикат въоръжени конфликти, завършили в края на краищата със създаване на антихристиянската диктатура, известна днес под названието „западна демокрация». След завземането на властта от групировки, съставени от етнически и идеологически обусловени антихристияни, първата работа на новите властници е да извършат онова, което се нарича „отделяне на църквата от държавата”, а всъщност представлява опит за решителен удар по християнството и за неговото окончателно унищожение.
Сетне процесът продължава замаскирано чрез откритото поощряване на три тенденции:
– намаляване на раждаемостта на християните;
– постоянно засилване на консумативните тенденции в бита на населението и тяхното превръщане в ерзац-заместител на религиозните стремежи на хората;
– идеологическо, финансово, законодателно и административно подпомагане на антихристиянски настроения, идейни течения, сдружения и организации.
Борбата си срещу християнството демокрацията започва с масови убийства, а впоследствие създава различни видове дискриминационни и репресивни практики. За да прикрие това, използва специално създадени термини. Така например, дискриминацията срещу християните бива оправдавана с термина „позитивна дискриминация”. Под това словосъчетание се разбира следното: дискриминацията срещу нехристиянски и антихристиянски етнически, расови и религиозни групи е нещо лошо, „негативно”. А дискриминацията срещу етнически и расови групи, в които мнозинството е християнско, се приема за нещо добро, хубаво, положително. „Позитивна дискриминация”.
Използват се и новоизлюпени термини като „политкоректност” и „език на омразата”.
„Политкоректност” означава християни да бъдат принуждавани да възхваляват нехристиянски и антихристиянски общности и групи, да отстъпват пред агресията на антихристиянски култури, да се подчиняват на изискванията на идеологии, откровено враждебни спрямо християнството.
А когато пък някой реши да защити християните от нападките, хулите и медийните ругатни, от религиозната, расова, етническа и политическа „позитивна дискриминация”, на която са подложени, и ако посочи агресията, развихрена от антихристиянските групировки, бива обвинен, че използва „език на омразата”.
Разбира се, може да се посочат още много технологии, които демокрацията използва в различни комбинации, за да завземе и задържи властта. Но основни са седемте, които вече изброихме.
1. Разделение
2. Пропаганда
3. Насилие
4. Подкупи
5. Мандатност
6. Конспирации
7. Антихристиянство“.
.
Това беше откъс от „Демократура или Диктатура на демокрацията“.
Една книга за всеки, който се интересува от това какво представлява т. нар. „демокрация“ и защо така…
Една книга, която определих жанрово като „роман-есе“. Но не искам да разочаровам никого – повече есе, отколкото роман. В нея се опитах да направя кратка равносметка на разстоянието между онова, в което вярваха през 1990 г. хората от моето поколение, и самият аз; и това, което вече знаем днес – и самият аз…
Любомир Чолаков
- Иван Николов: Политиката към българите зад граница не може да е въпрос на лични предпочитания
Сърбомански хленч по „златното време на Бойко“
.
Иван Николов, директор на КИЦ – Босилеград
„Бойко, трябва да се върнеш спешно на власт. Времето, в което беше премиер на България, беше чудесно и златно време за българите, както в България, така и в чужбина.“ Това заяви кметът на Босилеград Владимир Захариев по време на среща с председателя на ГЕРБ Бойко Борисов, която се проведе в централата на партията. (http://boykoborissov.bg/)
На 14 август т.г. в партийната централа на ГЕРБ са се срещнали Бойко Борисов и кметът на Босилеград Владимир Захариев, който иначе четири пъти „печели“ изборите от листата на Демократичната партия на Сърбия на д-р Воислав Кощуница. Програмата на тази партия е oснована на идеологията на консервативния великосръбски национализъм, който, както знаем от историята, е нанесъл най-голямата вреда на българския национален идеал и специално на българите в Македония и Западните покрайнини. Самият д-р Кощуница е известен със своите великосръбски, антибългарски и антиевропейски позиции, неведнъж декларирани в книгите му и в политическите му изказвания. По времето, докато Кощуница беше президент на Сърбия, на вратата на сръбското правителство посред бял ден бе застрелян единственият сръбски проевропейски политик и лидер на Демократичната партия д-р Зоран Джинджич. Това бе повратен момент в сръбската политика, след което Демократичната партия се разпадна и през май т.г. отстъпи властта на Прогресивната партия на Сърбия на сегашния премиер Александар Вучич. Да припомним, че Вучич навремето беше трети човек в Сръбската радикална партия на д-р Воислав Шешел, който сега отговаря за военни престъпления пред Трибунала в Хага.
Партията на Кощуница на изборите през май не можа да премине ценза и фактически слезе от политическата сцена на Сърбия. Нейният верен последовател, босилеградският кмет Владимир Захариев, остана на власт и като „добър българин“ в България и „надежден сърбин“ в Сърбия продължи
антибългарската си дейност
в Босилеград, като особено се изтъкна в борбата срещу българските организации, защитаващи правата и интересите на българите в Сърбия, особено срещу българския Културно-информационен център (КИЦ) „Босилеград“ и Демократичния съюз на българите, задълбочавайки още повече екзистенциалните им проблеми със спазването на човешките и малцинствени права на българите в Западните покрайнини. По време на неговото управление населението на Босилеград намаля още с 20%, а градчето съвсем заприлича на запустяващо селце.
С идването на ГЕРБ на власт нещата се усложниха още повече. В края на 2009 г. шумно рекламираният по БНТ и скъпо платен (над 150 000 евро) Новогодишен концерт на площад „Батенберг“ на „световноизвестния“ музикант Горан Брегович в ритъма на „Калашников“ и „Йеремия“ обяви новата българо-сръбска дружба и поредното предателство към българите в Сърбия. За укрепване на любовта към сръбската музика и насаждане на „високите културни ценности“ на сръбския престъпен свят в България сръбската мутреса Цеца Величкович – Ражнятович (съпруга на убития в Белград военнопрестъпник Воислав Ражнятович-Аркан) бе специално посрещната и наградена от тогавашният премиер на България Бойко Борисов!? Това също бе един от симптомите на кризата на българската държавност. Колкото и да е любител на сръбската чалга, Борисов трябва да знае, че външната политика не е въпрос на лични предпочитания, а на ясно и точно определени външнополитически интереси, обслужващи нацията. Съмнявам се обаче, че българският премиер може да защитава българските национални интереси, докато в скута му седи сръбската чалгаджийка и му пее на ушенце „Кукавица“!
Чашата преля през пролетта на 2010 г. при посещението на председателката на сръбския парламент г-жа Славица Джукич Деянович в София, когато нейната колежка в Народното събрание г-жа Цецка Цачева
обяви „безусловна и безрезервна“
подкрепа на Сърбия за членство в ЕС, без да се поставят никакви насрещни искания за също така „безусловно и безрезервно“ спазване на правата на българското малцинство в Западните покрайнини. Още тогава си проличаха търговските сръбско-български разбирания за членството в ЕС – аз на тебе, ти на мене, а не на искрено усвояване и спазване на общоприетите принципи за правата на човека и малцинствата. Тогава българските организации от Западните покрайнини протестираха пред Народното събрание, настоявайки българската подкрепа за сръбското еврочленство да бъде обусловена със спазването на правата на българите в Сърбия. Този принцип не много сполучливо днес се прилага във външнополитическите отношения с Македония, като българската подкрепа за македонското еврочленство е обусловена с прекратяване на историческите фалшификации, антибългарската пропаганда и спазването на правата на българите в Македония. А трябваше точно обратното: сръбското еврочленство да се обуслови с решаване на статута на българите в Западните покрайнини, а с Македония да се подходи далеч по-деликатно. Най-малкото заради това, че именно великосръбската политика е първопричината за антибългарската кампания както в Македония, така и в Западните покрайнини.
Назначаването на историка Божидар Димитров за министър на българите в чужбина донесе нови изненади и изкушения за българите в Сърбия. През пролетта и есента на 2010 г. той неформално посети няколко пъти Босилеград и Цариброд, но не даде рамо на българските организации, които по времето на кървавото разпадане на Югославия с цената на живота си отстояваха правата и интересите на българите в Западните покрайнини. Напротив, той се срещна с техните отявлени врагове – официалните сръбски власти.
Кметът на Босилеград успя да спечели доверието на
невежите гербаджийски политици
и те широко му отвориха вратите на Военно-медицинската академия, Държавната агенция за българите в чужбина, Министерството на правосъдието, Министерството на образованието и Столичната община. С тяхна подкрепа той почна да дублира и изземва една след друга утвърдените дейности на КИЦ „Босилеград“ в областта на здравеопазването, придобиването на българско гражданство, кандидат-студентските кампании по Постановление № 103 и редица културни мероприятия, организирани години наред от КИЦ „Босилеград“ и Столичната община с цел утвърждаване на българската култура. Така сръбското разузнаване удари в гърба най-дейните български културно-просветни и политически организации в Босилеград, и то с български ръце! Финансовите средства, идващи от България за тяхната дейност, бяха сведени до санитарен минимум, а подмолните действия за превземане отвътре и сменяване на най-дейните активисти се усилиха и само с желязната си воля и себеотрицание те успяха да оцелеят досега.
По същото време България пропиля стотици хиляди левове да „помага“ на българите в Босилеград чрез „легалното“ и „легитимно избраното“ общинско управление, изкъсо контролирано от сръбските националистически партии и обилно финансирано и контролирано от Белград. Военно-медицинската академия в София по време на управлението на генерал Стоян Тонев (или по-точно на ГЕРБ) оказа над 3000 медицински интервенции на босилеградчани с посредничеството на кмета Владимир Захариев. Той злоупотреби с тази хуманитарна братска помощ по най-нехуманен и безскрупулен начин: „Аз ще ти уредя безплатен преглед във Военно-медицинската академия, ама ти нали знаеш за кого ще гласуваш на изборите“!
Най-много усилия Владимир Захариев положи да дублира и отнеме от КИЦ „Босилеград“ подготовката на кандидат-студентите за изпитите по български език и литература и история на България. КИЦ „Босилеград“ и Дружеството за българо-германско приятелство „Дармщат“ полагаха големи усилия да проведат подготвителен курс за кандидат-студентите от 100 учебни часа по български език и литература и история на България. Благодарение на това босилеградските кандидат-студенти в България години наред бяха най-много и с най-добри резултати сред българските общности в чужбина.
Тая година Захариев събра кандидат-студентите в общината и „твърдо“ им обеща, че „той лично ще ги запише в България кой каквато специалност си иска и че няма нужда да ходят на курсове – той лично е говорил с министъра“!? Заинтересованите кандидат-студенти бяха облъчвани по местното радио с тази информация дни наред.
И наистина, повечето от тях му се вързаха и курсът в КИЦ-а
почти се провали
останаха само най-сериозните. Кандидат-студентските изпити се проведоха в гимназията в Босилеград. Набутани в две класни стаи, наредени един до друг и един срещу друг, те пред затворените очи на квесторите от МОН и ДАБЧ просто преписаха тестовете от по-добрите ученици – това се вижда с просто око от обявените на сайта на МОН оценки. От 54 кандидат-студенти при 31 до стотна се повтарят едни и същи оценки! В тази нова система на кандидатстване, измислена лично от Захариев, се случиха и такива абсурдни ситуации – отличници да останат извън класацията, защото слабаците (които са преписвали от тях) са им заели местата! И обратно, двойкаджии записват елитни специалности!?
По същото време проблемите на българското малцинство нарастваха с геометрична прогресия: разпадане на българските паралелки поради липса на учебници на български език, преследване на активистите на българските организации, непрекъснати провокации на границата, безработица, емиграция на българското население, унищожаване на бизнеса, комунални проблеми и безнаказано разпиляване на държавно имущество.
Позицията на Владимир Захариев и на партията му в Белград доста се поразклати. От верен служител на режима той се превърна в излишно бреме на шията на Сърбия по пътя за нейното еврочленство. Ето защо срещата в централата на ГЕРБ с Бойко Борисов е груба политическа грешка. С тая среща ГЕРБ утвърждава позицията на кмета Захариев като представител на една вражески настроена и вредна за България и българския народ политика, която даже и в самата Сърбия претърпя провал. Въпреки плачливия хленч на Захариев: „Бойко, трябва да се върнеш спешно на власт. Времето, в което ти беше премиер на България, беше чудесно и златно време за българите…“, въпреки лигавото подмазване на Бойко като: „…страхотен, културен, качествен човек, който се грижи превъзходно за народа и българите, които са отвъд границите на Република България“, и пр., и пр. девически излияния, от ГЕРБ и Бойко Борисов се очаква поне малко да се държат държавнически и национално отговорно, а не да се оставят да бъдат лъгани и мамени от един селски политикан на служба в сръбските националистически партии.
Източник: в. „Дума“
- Защо японските деца никога не плачат
Отговорът на този въпрос е известен на всички майки от Страната на изгряващото слънце
Юлия Боярчук, Slingokonsultant.ru
Илюстрация: vharmonia.blogspot.com При първото си посещение в Япония пътувах с токийското метро. До мен седна мъничка млада жена, която изведнъж започна да говори на висок глас. Аз се стреснах, огледах се, но така и не разбрах на кого говори тя. Когато я разгледах по-внимателно, забелязах, че на гърдите си тя носеше бебенце на около два месеца в кенгуру. Жената напълно сериозно разказваше на това мъниче къде отиват, на коя спирка ще сменят влака и какво ще правят след това. Никой от околните, освен мен, не се учуди на поведението на тази японка.
За разлика от Русия, в японските градове доста по-често можете да срещнете майки с малки деца на улицата и на обществени места. Можете да ги видите във всеки магазин, в кафене, във фризьорски салон. А майки с деца на гърба или, по-скоро, на гърдите, каращи колела или малки скутери, са обичайна черта от градския пейзаж.
При нас също се появиха специални ранички за носене на деца. Те се срещат и в други държави в Европа и Америка. Японците не само изпреварват всички, но стигат и по-напред — в магазините за дрехи за майки и деца се продават палта и якета, които могат да се обличат върху детето, което седи в раничката или в специални „джобчета”. Такова яке има две качулки: една за майката, а друга, по-малка — за детето. А от яката се подават две глави! Няма страшно — това не е природна аномалия и не са сиамски близнаци, просто майката е излязла от дома си в дъжда и е облякла едно яке за двама — за себе си и за детето.
Създава се впечатление, че японските майки никога не се отделят от децата си и решават всички свои проблеми в тяхно присъствие. И това не са модерни тенденции във възпитанието на децата, а проява на една от най-старите и дълбоки културни традиции в Страната на изгряващото слънце.
Близко общуване
Малкото дете винаги е било близо до майка си. В миналото майките просто са завързвали бебетата с парче плат на гърба или на гърдите си, както им е по-удобно, в зависимост от това, какво е трябвало да вършат: да работят на оризовата плантация, да приготвят храна или да се грижат за по-големите деца. Семействата са имали много деца, и когато се е раждало още едно дете, майката е премествала предпоследното дете (обикновено на една годинка) на гърба на най-голямото дете. По този начин детето се е превръщало в неволен свидетел на игрите и учебните занятия на своята сестричка или братче, които са ходели на училище с малки деца на гърба. След година-две детето е започвало да тича само, а на по-големите са поверявали следващото братче или сестриче.
Съвременните японци имат само едно или две деца. И въпреки това, повечето жени, след като се оженят, напускат работа и се посвещават на дома и семейството.
Когато децата поотраснат, жената може да се върне на работа, но това ще бъде по-скоро второстепенна дейност на непълен работен ден. Когато децата тръгнат на училище, те също се нуждаят от много грижи и не е прието майката да ги поверява на някой друг. А и всяка вечер задължително трябва да се посреща бащата от работа с приготвена вечеря. Разбира се, ако семейството има малък бизнес, например магазинче или кафене, то майката работи там, както винаги с „дете на ръце”.
Много чужденци се учудват от факта, че японските дечица първо се научават да говорят, а след това да ходят. Но за японците това е съвсем естествено. Майката непрекъснато говори с детето, обяснява му какво прави, шегува се с него, пее му песнички, постоянно повтаря тези думи, които детето първо трябва да запомни, и рано или късно детето започва да ги повтаря.
Разбира се, децата „на ръцете” на майките си не само се запознават със света и се учат да говорят. През по-голямата част от времето те просто спят. Между другото, способността да се спи във вертикална и често неудобна позиция, придобита през ранното детство, се запазва при японците през целия им живот, и това е още една от характерните национални черти. Японците от малки са научени да се отпускат в неудобни пози и спокойно си дремят в метрото или в автобуса, заспиват на скучни обществени мероприятия, на концерти, а гледката на заспал човек с широко отворена уста и даже леко похъркващ не шокира никого и не се счита за неприлична. Да си вземеш минутка-две сън — това е толкова важно в забързания живот на XXI век!
Не можеш да работиш като всички – не работи
Явлението „работеща жена с дете” трудно се побира в съзнанието и възприятието на японците. Да дадеш на някого детето си, за да отидеш на работа, означава да натовариш някого със своите задължения. Общественото мнение не одобрява това.
Даже ако една жена с дете работи, тя не може да разчита на снизходително отношение от страна на шефове и колеги. Например, в големите фирми и корпорации има традиция да се остава на работа след края на работния ден. И понякога само, за да се пийне по биричка с колегите или да се погледа спорт. Но задължително целият колектив и никой не може да си тръгне, докато не си тръгне шефът. И ако майката бърза да се прибере при детето си, тя сякаш се противопоставя на всички. Японците и японките не допускат такава възможност. Ако не можеш да работиш като всички— не работи.
Жената с дете може да се чувства комфортно в психологически план именно вкъщи — там тя изпълнява своите задължения, без да бъде в тежест на някого. А доходите на съпруга са напълно достатъчни за водене на нормален живот.
Съществуват и детски градини „етиен”, в които можеш да дадеш детето си обикновено за няколко часа на ден. Там се организират занятия за развитие и естетическо възпитание, децата се учат да създават приятелства и да бъдат учтиви. Майките често посещават занятията, учат техниките на обучение и след това ги повтарят с децата у дома. Майките и децата играят и се разхождат заедно. Разбира се, това не е задължително – майката може да отиде на пазар или да свърши някоя домакинска работа.
Към Министерството на социалното развитие и здравеопазването съществуват и специални детски учреждения „хоускусьо”, които приемат деца за целия работен ден. Но те са много малко на брой.
Традиция след традиция
Но да си непрекъснато „вързан” за детето си е много тежко, ще кажат нашите жени. Кога идва време за почивка?
В Япония се запознах с рускинята Татяна Киреева – тя е омъжена за японец и има двама сина. „Когато детето заспи, си лягай и ти — ми казваше съпругът ми, си спомня Татяна, — а когато детето се събуди, ставай и се залавяй за работа”.
— Мъжът ми сам ми демонстрираше как се възпитават деца според японската традиция — казва Татяна. — Той умело прикрепваше детето на гърба си и миеше чинии, гладеше и през цялото време говореше с детето, пееше му песнички. През това време момчето не плачеше, гледаше с ококорените си очички и се стараеше да хване различни неща. С времето и аз започнах да правя така: слагах едното дете на гърба, другото го хващах за ръката и нямах никакви проблеми – ходехме заедно по магазини и на разходка. Наистина децата изобщо не мрънкат – те виждат, че майка им е заета с някаква работа. И когато разказвам на детето за тази работа, то като че ли участва в нея и вероятно на подсъзнателно ниво усеща своята съпричастност и отговорност.
Малките деца и през нощта са заедно с родителите си. Още докато учих японски в университет, в някои класически японски произведения бях срещнала случки от живота на обикновени семейства, които тогава ми бяха изключително непонятни и предизвикваха доста въпроси. Например, майката е съкрушена от мъка, детето й е починало, задушено от гърдите й. „Как става тази работа, как може да се задуши дете при кърмене?” — се чудех аз. Всичко ми стана ясно, когато видях традиционния японски дом и разбрах, че и преди много време и сега малките деца спят заедно с родителите си в едно легло.
Тук следва да споменем още една японска традиция. Японците спят върху татами — тръстикови рогозки, с които е покрит подът в къщата. При горещия субтропичен японски климат спането върху рогозката е по-приятно – през нея преминава въздух и прохлада. В съвременния японски дом татами също намира своето място, и въпреки че сега то е по-скъпо от дървена или каквато и да било друга подова настилка, поне една стая в дома се декорира в традиционен японски стил. Производителите на мебели предприемат огромни усилия, за да рекламират легла, но без особен успех. Японците слагат върху покрития с татами под големи, широки дюшеци. Мястото за спане е доста обширно и както казват, е много полезно за гръбначния стълб.
Най-малкото дете винаги спи с майка си под една завивка, ако поиска да яде през нощта — тя веднага му дава да сучи, ако му е студено — тя го стопля с тялото си. Но ако преди детето е било премествано под отделна завивка след раждането на следващото дете, то сега, когато средностатистическото японско семейство има не повече от едно-две деца, детето продължава да спи под една завивка с мама до осемгодишна възраст, а понякога и след това.
— А как правите секс? — не можах да се сдържа и попитах своя познат сенсей Кусаки.
— Да, не е много удобно, — призна той, — през цялото време трябва да гледаш дали детето не се е събудило.
А Йосио-тян, дъщеричката на господин Кусаки, по това време вече е навършила 10 години.
Защитната аура
Родителите продължават да носят детето си на гърба или на ръце, докогато то иска това. Родителите винаги са готови да дадат на детето своето „амае” (от яп. „амаеру” — „грижа се, обичам”). В съвременното японско общество не само майката се занимава с детето. В почивните дни в лунапарковете и на местата за почивка ще срещнете много семейни двойки, а децата носи таткото.
Отстрани може да ви се стори, че никой никога не се кара на децата. Една от особеностите на японската речева култура е да не се изразява всичко с думи. Затова японците много лесно усещат настроенията и мнението на събеседника интуитивно. Японците възпитават преди всичко, като дават личен пример. Децата много лесно усещат недоволството на родителите. И биват наказвани с лош поглед или неодобрително мълчание.
Японците имат и още един метод за възпитание — „изгубеното дете”, на японски „майго”. Когато на детето му омръзне да бъде непрекъснато завързано за майка си и започне да проявява любопитство и самостоятелност, никой не го спира, а… само му предоставят възможност „да се изгуби”. За щастие, в Япония никой не краде деца, транспортът е доста по-безопасен, хората по улиците са сдържани и което е също много важно – обществото е идентично, монокултурно.
Всички хора много добре знаят този номер и помагат на „майго” да намери мама. При това помагат спокойно, без полиция и излишни нерви, а майката се намира някъде наблизо и околните я виждат. Те помагат на детето да се ориентира, но му дават и възможност да усети колко е лошо да бъдеш „майго”, да изгубиш своето „амае” и колко е хубаво да намериш всичко това отново. А след това обикновено детето не прави повторни опити да избяга от майка си.
Възрастните учат децата да спазват нормите за обществено поведение— благодарност, извинение, уважение към възрастните, невъзможност да попречиш на някого, да се държиш като всички. Да се различаваш от останалите и да привличаш внимание не е прилично. Може би затова децата се срамуват да плачат пред непознати. В такива ситуации, разбира се, им дават за пример другите деца: „Виж, никой не плаче. Как ти се плаче на теб?” Но по-скоро се използват положителни примери, а не отрицателни. За отрицателен пример могат да посочат нас, европейците, и да кажат на детето: „Ти да не си чужденец? Защо се държиш така?”
Ето така растат малките японци – в постоянен емоционален и физически контакт с родителите си. Здравата родителска прегръдка, която детето получава при първо свое желание, създава защитна аура около детето, и това усещане му дава спокойствие и увереност. Защо да плаче тогава?
Превод от руски: Ирина Серебреникова
Източник: Dama.bg
- Кримски българи преди 70 години: “Животът отново се спука по шевовете…”
На 5 юли 1944 Берия докладва на Сталин, че изселването на кримските народи е успешно завършено.
До другаря Сталин Й. В.:
На 4 юли 1944 г. НКВД на СССР докладва, че изселването от Крим на спецпреселниците – татари, българи, гърци, арменци, е завършено. Общо бяха изселени 225 009 души, в това число татари 183 155 души, българи 12 422, гърци – 15 040, арменци – 9621, немци – 1119, а също чужди поданици – 3652..
“Животът отново се спука по шевовете” – кримски българи за насилствената депортация през 1944 г.
.
Борислав Скочев, в. „Гласове“
.
“… аз съм от българско семейство. Много страдам, защото това е петно за цял живот и ще трябва да живея където ми наредят.”
На 24 юни 1944 година, дни след освобождаването на Кримския полуостров от немска окупация, за 60 часа са депортирани и кримските българи, гърци и арменци.
Вътрешните депортации в съветската страна засягат повече от 6 милиона души в периода от 1920, когато са изселени 45 000 терски казаци, до 1953 г. Върховите моменти са два – при разкулачването и колективизацията през 1930-31 г. и по време на Втората световна война.
Депортирани са етнически групи и цели “наказани народи”, социални групи като кулаците (над 2 милиона души) и дворяните, конфесии като Свидетелите на Йехова и Истинно-православната катакомбна църква, политически неблагонадеждни “бивши хора” и близки на “врагове на народа”.
Първият депортиран етнос са корейците от Далечния изток през 1937 г. Депортациите по етнически признак – превантивни и наказателни – засягат над 40 националности.
Българите се заселили в Крим на три вълни – в края на ХVІІІ век, след войната от 1829 г. и след Кримската война.
На територията на Кримския полуостров българи има още по времето на кан Кубрат, които след разпадането на Стара Велика България попадат в пределите на различни държави.
В по-ново време обаче компактни маси българи започват да се заселват в началото на XIX в. Те произхождат от странджанските селища Граматиково и Малко Търново.
При официалното преброяване от 1897 г. числеността на кримските българи възлиза на 7528 души
Гражданската война в Русия от 1918-1922 г. се отразява отрицателно на българската диаспора на полуостров Крим. В периода 1921-1922 г. много българи умират от глад, а в края на 1929 г. и в началото на 1930 г. е извършена принудителна колективизация; разкулачването изпраща най-добрите български стопани в Сибир.
В годините на Втората световна война българите, живеещи на територията на СССР, са изпращани в трудовите батальони.
Сталинският режим извършва още едно изселване на компактно живеещи българи там до 1944 г.
Те били обвинени за врагове, за сътрудници на окупационния немски режим.
От 1989 г. започва държавна програма за завръщането им (както и на други изселени народи, сред които кримски татари, гърци и арменци) в Крим. За съжаление тя не успява да бъде реализирана цялата и малко от българите се връщат в Крим. Цели български села престават да съществуват.
Преди насилствените изселвания според официалната статистика българите са били около 12 500. Те са разпръснати по много райони на Съветския съюз и не ги оставят да се заселят компактно – едни отиват в Урал, други в Башкирия, трети в Северен Казахстан или из целия Сибир.
През 1944 година, девет дни след депортацията на кримските татари, обвинени в предателство и сътрудничество с немците, Берия предлага на Сталин да бъдат изцяло изселени и останалите кримски “народи-предатели” – българи, гърци и арменци:
След изселването на кримските татари продължава работата в Крим по разкриването и арестуването от органите на НКВД на антисъветски елементи. На територията на Крим са отчетени живеещи към момента 12 075 българи, 14 300 гърци, 9 919 арменци.
Българското население живее предимно в населените места между Симферопол и Феодосия, а също в района на Джанкой. Съществуват 10 села, всяко от тях с население от 80 до 100 жители българи.
През периода на немската окупация значителна част от българското население активно е участвала в провежданите от немците мероприятия за производство на хляб и хранителни продукти за германската армия, съдействала е на германските военни власти при разкриването и задържането на военнослужещи от Червената армия и съветски партизани, получавала е охранителни удостоверения от германското военно командване.
Немците организирали полицейски отряди, съставени от българи, а също провеждали вербуване сред българското население за изпращане на работа в Германия.
НКВД смята за целесъобразно да се проведе изселване от територията на Крим на всички българи, гърци, арменци.
На 2 юни 1944 г. Сталин подписва постановление № 5984 на Държавния комитет за отбрана за “допълнително изселване от територията на Крим на 37 000 души, сътрудници на немците, от българите, гърците и арменците”.
“…Да се възложи на НКВД (др. Берия) допълнително към изселването на кримските татари по постановление на ДКО № 5859 от 11 май 1944 г. да изсели от територията на Кримска АССР 37 000 немски съучастници от българите, гърците и арменците. Изселването да се проведе от 1 юли до 5 юли т.г.
Изселените от Крим българи, гърци и арменци да бъдат изпратени за разселване в селското стопанство, в помощни стопанства и към промишлени предприятия в следните области и републики: Гуревска област на Казахска ССР – 7000 души, Свердловска област – 10 000 души, Молотовска област – 10 000 души, Кемеровска област – 6000 души, Башкирска АССР – 4000 души. Да се задължи Народният комисариат на транспорта и съобщенията (др. Каганович) да организира превоза на спецпреселниците със специално сформирани ешелони…“
За два дни в края на юни били изселени 12 422 българи, 15 040 гърци и 9919 арменци.
В операцията участвали 23 000 военни от войските на НКВД и около 9000 души от оперативния състав на органите на НКВД-НКГБ.
На 5 юли 1944 г. Берия докладвал, че изселването на кримските народи е успешно завършено.
„Държавен комитет за отбрана
До другаря Сталин Й. В.На 4 юли 1944 г. НКВД на СССР докладва, че изселването от Крим на спецпреселниците – татари, българи, гърци, арменци, е завършено. Общо бяха изселени 225 009 души, в това число татари 183 155 души, българи 12 422, гърци – 15 040, арменци – 9621, немци – 1119, а също чужди поданици – 3652.
Всички татари пристигнаха и бяха разселени в областите на Узбекска ССР – 151 604 души. В областите на РСФСР съгласно постановление на ДКО от 21 май 1944 г. – 31 551 души.
Българите, гърците, арменците и немците, в количество 38 802 души, са на път към Башкирска АССР, Марийска АССР, Кемеровска, Молотовска, Свердловска, Кировска области и Гуревска област на Казахска ССР.
Всички пристигнали спецзаселници са настанени при удовлетворителни жилищни условия. Значителна част от разселените трудоспособни спецзаселници татари се включиха в работата в селското стопанство – в колхози и совхози, на сечища, в предприятия и в строителството. При провеждането на операцията по изселването по места и по време на път произшествия нямаше”.
Зад докладите за успешната акция е скрито едномесечно мъчително пътуване в препълнени товарни вагони, висока смъртност, бързи погребения край железопътната линия по време на кратките почивки.
Депортираните били настанявани в неприспособени за обитаване бараки, в конюшни, обори или землянки, в полуразрушени сгради, дори под открито небе. Жилищните помещения били пренаселени, без домакински принадлежности, мебели и постели. Храната – нискокалорична и еднообразна, с недостиг на белтъчини и мазнини.
Хранителни продукти се отпускали само на трудоспособните преселници; децата, старците и многодетните майки нямали право на дажбите на общественото хранене.
Местните хора помагали колкото можели при собственото си тежко положение, но често колхозните ръководства отнемали от продоволствията на депортираните.
Медицинско обслужване на практика липсвало, а заразите и недохранването взимали много жертви.
През първото си лято в Средна Азия депортираните трудно се аклиматизирали, боледували от тежки форми на малария и от дизентерия. Епидемиите на тиф сред преселниците продължили до 1946 г.
Доклади от това време описват бедственото положение на депортираните: множество сираци, хора, облечени в дрипи, на прага на изтощението, деца, които не могат да се движат от глад…
До 1 юли 1948, за четири години, са загинали 44 887 души, 19,6% от всички изселени от Крим.
Спецпреселниците нямали право да напускат мястото на принудителното си заселване без разрешение на местния комендант на НКВД, това се третирало като бягство и за него се носела криминална отговорност. Заставени на най-тежък и неквалифициран труд, техните заработки били с една трета по-ниски от тези на местното население, поради физическата им слабост и изтощението. Детски труд се използвал и в най-тежките дейности.
Още с пристигането на “спецпреселниците” съветското ръководство издава постановление “За обучаване на децата на спецпреселниците на руски език”.
А в Крим на няколко пъти – през 1944, 1945, 1948 и 1952 – преименували селища, планини, реки и дори гари, за да заменят татарските, немските или гръцките им имена със “съветски”: Мичуринское, Будьоновка, Октябърское, Советское, Первомайское, Пролетарск…
В резултат на войната, окупацията и депортацията населението на Крим намаляло от 1 126 426 души според преброяването от 1939 г. до 379 000, по данни на Кримския обком от октомври 1944 г.
В края на лятото на 1944 г. Държавният комитет за отбрана наредил в Крим да бъдат заселени “добросъвестни и трудолюбиви колхозници” от различни краища на РСФСР
с цел “належащото обработване на плодородните земи, градини и лозя”. Пристигналите през есента около 65 000 преселници от Украйна и Русия не останали задълго. Лозарството, отглеждането на тютюн и овощарството не им били познати и положението им станало критично. След три години си били заминали повече от половината “планово-доброволни” преселници.
В следвоенните години шпиономанията предизвикала нова вълна на прочистване на полуострова. “Животът отново се къса по шевовете” – пише един от подлежащите на изселване.
На 13 септември 1948 г. Сталин приел във вилата си в Ялта секретаря на Ялтинския градски комитет на партията Булаев, обърнал му внимание върху завръщането в Крим на избягали от местата на принудително заселване татари и наредил те “да не бъдат допускани в Крим в никакъв случай, тъй като са база на чуждото разузнаване”.
В началото на октомври сътрудници на вътрешното министерство извършили проверки и взели на отчет “предизвикващите съмнение лица от националностите, изселени от Крим през 1944 година”.
През тревожния октомври 1948 чекистите “прихванали” писма, цитирани след това в секретни съобщения на началника на кримското управление на Държавна сигурност Кондаков до министъра на държавната сигурност Абакумов.
Получател: Макулина, Е. М., Москва
Подател: Симферопол, обратен адрес не е посочен
17 октомври 1948„Мили Геночка! Връчиха на мама нареждане за изселване от Крим, но ме видяха, попитаха ме коя съм и също ме записаха. Сега чакам всеки момент заповед. Колко молих родителите си сами да заминем, а сега дочакахме изселване. Какво да правя? Паспортът ми е в мен, мога да замина, но къде? А не ми се иска да замина, може и да се размине. Макар че изпратиха в Москва моята анкета и тези на други репатрианти, надеждата да ме оставят е малка, още повече, че съм от българско семейство.
Много страдам, защото това е петно за цял живот и ще трябва да живея където ми наредят. Поне да бях вече осъдена и да знаех, че всичко е свършено, а то пета година продължава тази игра на нерви.“
Получател: Янова, Людмила Гавриловна, Молотовска област, гр. Соликамск
Подател: Янова, М. В., Крим, Белогорски район, село Богатое
12 октомври 1948„Здравейте, скъпи мои! В Крим е много тревожно. Изселват всички, които имат смесени бракове. Аз не се показвам, ще чакам да приключи. Коля разбира се няма да го закачат, той има руски паспорт. Дават три дни да си продадеш нещата. От нашето село вече заминават Халджиеви, Гра, леля Зоя, а леля Лида изселват като жена на французин, други чакат реда си за изселване.”
Получател: Каравушкин, Степан, Орловска област, Болховски район…
Подател: Крим, гр. Симферопол, обратен адрес не е посочен
10 октомври 1948„Здравейте, татко и мамо! От Крим започнаха да изселват българи, татари, немци и други, които са се завърнали нелегално или легално от изселването. Крим ще го заселват само с руснаци и украинци. Жалко, че не можем да напуснем Русия заради напрегнатата международна обстановка.“
Получател: Котова, Нина Владимировна
Подател: гр. Симферопол, обратен адрес не е посочен„Скъпа Ниночка! Започват нови скитания и мъки. През цялото време плача, но сълзите не помагат. В Крим отново се готви нещо. Нямам повече сили. В Ялта беше на почивка Й. В. Сталин, след което започна изселване на смесените бракове. Нали в Крим разрешиха да се завърнат гърците, арменците и др. националности, а сега отново ги изселват, след което, изглежда, ще изселват репатрираните и репресираните. Както виждате, аз попадам в това число.
Децата нямат нито палта, нито обувки – къде да вървя с тях през зимата. Обзема ме ужас. Още не е известно къде ще ни изпратят, но не е тайна, че предстои, отдавна се говори за това като за обикновено нещо. Гледам на смъртта като на избавление, тогава поне децата ще останат в приют тук в Крим.“
Получател: Бобровская, Надежда Никифоровна, Москва
Подател: Ялта (не е отбелязан обратен адрес)
8 октомври 1948„Скъпа приятелко! В Ялта се очакват много промени. Вече на някои им предложиха да напуснат Ялта, ние също сме си стегнали куфарите в очакване на нареждане да заминем. Изпитвам страх, нищо не съобразявам и нищо не мога да подхвана. С една дума в Крим се повтаря 1944 година. Животът отново се къса по шевовете.“
По данни на министерството на държавната сигурност към януари 1953 г. спецпреселниците – кримски българи, са 12 464 души – 3689 мъже, 4962 жени, 3542 деца.
Разселването им по места е следното: Казахстан – 1868 души, Узбекистан – 53, Таджикистан – 154, Башкирия – 768, Тулска област – 4, Кировска област – 486, Марийска АССР – 196, Московска област – 33, Киргизия – 1, Кемеровска област – 2365, Молотовска област – 3625, Свердловска област – 2847, други – 65.
От ноември 1948 българите, както и повечето от другите депортирани народи и етнически групи получили статут на “выселенцы” – заселени за вечни времена в новите места. Смъртта на “бащата на народите” е краят на сталинската “вечност”, но завръщането продължава до днес.
През лятото на 1954 г. били премахнати някои от ограниченията на “спецзаселниците”. Те вече можели да се придвижват в пределите на съответните републики или области и трябвало да се отчитат в комендатурите само веднъж годишно, а не на всеки три дни.
През 1955 и 1956 били освободени “спецзаселниците” комунисти и членовете на семействата им, участниците във войната, наградените с ордени и медали, а също рускините и украинките, чиито съпрузи били от изселените националности и които по-късно овдовели или се развели, самотните инвалиди, близките на загинали във войната, преподавателите.
На 27 март 1956 г. президиумът на Върховния съвет на СССР възстановил гражданските права на кримските българи, арменци и гърци.
Но освобождаването от принудителното заселване не означавало разрешение да се завърнат в Крим. Отнетата при депортацията собственост също не се възстановявала. Ограниченията за местожителство на кримските немци, гърци и българи били премахнати на 3 ноември 1972 г.
В действителност кримските народи започнаха да се завръщат легално в Крим едва след 1990. Борбата на кримските татари за завръщане продължила през всичките 50 години на депортацията и през 60-те станала важна част от съветското правозащитно движение.
До днес в Крим са се завърнали 260 000 татари – депортирани и техни потомци.
Българите, живеещи в Крим, според достъпните в интернет сведения, са около 2500 души.
Българската диаспора в средноазиатските републики, в това число депортираните от Крим българи, не е устояла на асимилационните процеси през последните 60 години поради своята малобройност, разпокъсаност, множеството смесени бракове и липса на национални училища и на практика е загубила националната си самобитност.
Повечето от българите в градовете вече не владеят български, езикът се използва от по-възрастните българи в селата.
Въпреки това в някои от тези републики, както и в Крим, са създадени български културно-просветни дружества и дружества на депортираните българи.