Авторски
- О Сирии, джихаде и похищенном митрополите Павле
Диакон Георгий Максимов, Рravoslavie.ru
.Портал Православие.Ru предлагает небольшую беседу с православным сирийцем, иеромонахом N из Антиохийского Патриархата, посвященную бедственному положению христиан в современной Сирии. Редакция приняла решение не указывать имени священника, чтобы не подвергнуть опасности ни его самого, ни его близких.
.
— Отче, расскажите, пожалуйста, о современном положении православных христиан в Сирии.— Мы испытываем большое гонение со стороны мусульман. Сейчас в Сирию приехали мусульмане из 29 различных стран для участия в джихаде, и на ведение «священной войны» они получают немало денег из Саудовской Аравии, Катара и других стран. Эти приезжие мусульмане во взаимодействии с местными сирийскими мусульманами производят и боевые действия, и теракты, и другие акты насилия над мирным населением.
Сирийский «повстанец» фотографируется с «трофеями» — крестом и епитрахилью из оскверненного храма .
В рамках объявленной ими «священной» войны они пытают и убивают православных священников — выкалывают им глаза, ломают кости, вырезают из них органы, как это было с отцом Фаддеем аль-Хаддадом. Похищают и священников, и епископов, и женщин-христианок, и молодых людей; и никто не знает, где эти люди и что с ними. Некоторые были похищены больше года назад, и мы до сих пор не знаем об их судьбе. У некоторых отобрали дома, а чьи-то дома оказались разрушены в результате боев. В последние месяцы каждый день приносит нам все новые трагедии. Например, вчера похитили целый автобус с женщинами и детьми. Лидеры боевиков прямо призывают убивать священников и монахов, ломать кресты, ничего не оставлять. Они разрушили много церквей и монастырей, даже по зданию нашей митрополии была выпущена ракета. Гонения затрагивают не только православных, но и христиан других конфессий. Многие христиане живут в страхе за своих детей. У кого есть возможность, уезжают за рубеж, но это касается в основном тех, у кого есть родственники в других странах, и у кого достаточно денег.
Сирийские «повстанцы» .
Есть населенные пункты, которые полностью захвачены повстанцами. Там управляют новоявленные эмиры, и те христиане, которые не смогли сбежать из этих мест, обязаны платить джизью — особый налог за право оставаться христианином, а женщины там должны закрывать лица, как мусульманки. Если они не будут платить джизью, их просто убьют. Нехорошо, если все христиане покинут Сирию, потому что тогда Церковь здесь исчезнет. Но, оставшись, они рискуют своей жизнью и жизнью своих детей. Поэтому Церковь находится в очень сложном положении. Молитва — единственная наша опора. Ведь все в руках Божиих.
Митрополит Алеппский Павел .
— Расскажите, пожалуйста, о митрополите Алеппском Павле, похищенном повстанцами-суннитами.— Прошел уже месяц и десять дней с тех пор, как владыку похитили, и мы до сих пор не знаем, что с ним. Мы хотели бы знать, жив ли он еще, но даже этого не можем. Владыка Павел — мой духовный отец, уже 22 года как я исповедуюсь ему. Это поистине Божий человек, полный любви к Богу и живущий ради Церкви. Он один из главных духовников Православной Антиохийской Церкви. Владыка принял монашество на святой горе Афон и там подвизался, но и позднее, когда его избрали и рукоположили в епископа, он нисколько не оставил своих монашеских правил. Он читает каждую ночь келейное правило, встает рано и вообще во всем прочем сохраняет монашеский образ жизни. Владыка основал монашеское братство, нас двадцать человек, один из нашего братства теперь митрополит Аргентинский. Также владыка устроил женскую обитель, где около двадцати сестер, а, кроме того, у него более полутора тысяч духовных чад по всему миру. Митрополит Павел — очень скромный человек, который говорит мало, причем только то, что действительно нужно. Для меня он образец и епископа и монаха. Владыка никогда не лез в вопросы политики, всегда занимался только духовной жизнью, учил молиться. Незадолго до его похищения мы вместе ходили по городу. Я его спросил: «Геронда, почему вы ходите пешком? Это опасно, ведь уже многих похитили». А он ответил мне: «Мученичество — это единственный непогрешимый путь». А теперь я не знаю, что с ним, не стал ли он уже мучеником. Мы не знаем, кого просить, куда обращаться, что делать.
Алеппо, Сирия. Фото: Narciso Contreras / AP Photo .
— Как, по вашему мнению, в дальнейшем могут развиваться события в Сирии? Сложно что-либо предполагать, потому что в этом конфликте очень много сторон, это не война классического типа между двумя странами. Но я могу сказать одно: если бы не поддержка России, мы бы уже давно потеряли Сирию. Единственное, что могут делать сейчас сирийские христиане — это молиться. Важно не то, кто умрет раньше, а кто позже, а то, куда пойдут наши души после смерти. Сейчас смерть близка каждому. Например, недавно мы ехали по улице, и водитель хотел свернуть в один переулок, но я в последний момент сказал: «Давай повернем в следующем». И едва мы проехали дальше, как в том переулке, куда мы не стали поворачивать, разорвалась бомба. Господь защищает нас, и придет день, когда Он спросит с тех, кто сейчас убивает, режет, грабит.
— В России собирали пожертвования и гуманитарную помощь для пострадавших в ходе военного противостояния в Сирии. Можем ли мы как-то еще помочь православным сирийцам?
— Может быть, если на какое-то время приютить кого-то из женщин и детей, находящихся в опасности. На самом деле христиане не хотят покидать своих домов и родные места, но бывает так, что это просто необходимо сделать для спасения людей.
Но самое главное — молитесь о нас!
28 мая 2013 года
- Гардиън: Българите емигрират не заради бедност, а поради беззаконие (Бъзикилийкс)
Истината такава, каквато можеше да бъде!?
Сhergar, Neverojatno.wordpress.com
Зловещо предупреждение отправи шефката на изпълнителната агенция “Главна инспекция по труда” в интервюто си за английският вестник “Гардиън” по повод вероятността български работници да залеят Великобритания след падането на ограниченията от първи януари догодина. Коментарите под интервюто, показват потреса на англичаните, сблъскали се с разголената българска действителност. Ето и самото интервю:
– Г-жо Михайлова, благодарим Ви, че се съгласихте на това интервю. Както знаете, от известно време в нашата държава усилено се спекулира с възможността българи да наводнят нашия пазар на труда и да подбият цените. Смятате ли, като човек добре познаващ действителността на българския трудов пазар, това за реална опасност?
– Разбира се, това е логична последица от дългогодишната политика на пазара на труда в България, или по-скоро от липсата на такава. Аз лично прогнозирам, че не по-малко от един милион българи ще залее вашия трудов пазар, и то още през първите месеци на следващата 2014 година. Общо взето куцо, кьораво и сакато, водено от все още останалите читави българи, ще се изсипе при вас. Това ще бъде картина, подобна на ослепените самуилови воини, ако знаете за какво става въпрос, с тази разлика, че тези, които ще дойдат, са ослепени не от враг, а от собствените си управници.
– Не знаем за какво става въпрос що се отнася до тези самуилови воини, които споменахте, но ще потърсим информация. Да се върнем обаче на Вашето твърдение – Вие твърдите, че всички, които могат, ще дойдат при нас! Правилно ли сме ви разбрали?
– Абсолютно правилно. Те не просто ще дойдат, те ще се изсипят!
– Но защо, какви са причините? Чували сме, че са ви малки заплатите, но нима всички са готови заради парите да изоставят своята Родина?
– Вие не познавате процесите в България. И това прави невъзможно да разберете какво и защо се случва. Ще се опитам да ви обясня. На хартия България е държава, и то правова държава, членка на Европейския съюз, но това е само на хартия. Слабото място на този съюз е бюрократичната машина, тя работи въз основата на документи, без да си прави труда да проверява реално какво се случва, явно защото разчита на спазването на директивите и законите, отпечатани също на хартия. Това обаче, що се отнася до България, е една безумна утопия, а реалността е най-мрачната антиутопия.
Реално държава България не съществува. Държавата се крепи на законност и ред, а такива в страната ни няма. Всички държавни институции са всъщност репресивен апарат в ръцете на кликата, завзела властта, и това не е явление от вчера. Законите са оръжие, насочвано срещу непослушните, те нямат всеобхватна сила. Това, което тласка българите към емиграция не е бедността, както си мисли обикновеният европеец, а именно беззаконието, облечено в законност. Българите са миролюбив, но свободолюбив и горд народ, който е изправен пред дилемата да се бори или да емигрира.
– Е, защо тогава не се бори?
– Защото това не е тази борба, която вие си представяте – мирни протести, будно гражданско общество и прочие кухи утопични представи. Става въпрос за кървав сблъсък с мафията, завзела държавата. Българинът трябва да лее кръвта си, но това той най-малко желае. Още повече, след като десетилетия наред му втълпяваха, че подобни силови методи не са демократични, правови и цивилизовани, и това е така когато става въпрос за цивилизован враг. Ние обаче сме изправени срещу мафията; мислите ли, че като викате под прозореца на престъпника, че е престъпник, той ще се трогне?! Напротив, ще се усмихне иронично и вие нищо не можете да направите.
– Нима твърдите, че единственият начин да се оправите е през леенето на кръв – и то вие, която сте държавен служител?!
– Да, твърдя го. Поставете се на мястото на обикновения български работник. Огромната част от фирмите по един или друг начин са свързани с политически лица и партии. Те ежемесечно отчитат част от своите печалби на тези партии и лица, които са всъщност различни мафиотски кланове. Дори един български политик открито нарече това явление “обръчи от фирми”. Казвате, че аз съм държавен служител, но знаете ли какво е чувстовото да си държавен служител, когато държавата е завзета от мафията, когато държавата не съществува? Аз съм част от декора, аз съм спусъкът на оръжието срещу непослушните бизнесмени, срещу тези, които са решили, че са натрупали достатъчно богатство, за да се доберат самите те до властта. Аз не работя в интерес на обикновения работник, каквато би трябвало да е моята функция; аз работя за интересите на тези, които са се добрали до властта. Те ме използват да притискат непослушните, те упражняват чрез мен натиск и репресия срещу конкурентите си.
Аз не мога да защитя правата на обикновения работник; аз мога да играя роля, че ги защитавам, но не е така. Всички знаем, че нещата в отделните фирми се движат само по документи законно, а всъщност никой не спазва трудовото законодателство. Самите политици, които коват законите, в собствените си фирми не го спазват, защото това законодателство е декор, предназначено е да умие очите на простите маси, но не и да действа. Какво е за някой, който трупа милиони, едно административно предупреждение и някаква си глоба от няколко хиляди, сравнена със загубата на доход за сигнализиралия ни за нарушения работник? Нищо. И всички го знаят. Кой работник ще се изправи срещу шефа си, когато знае, че всички са такива, че положението е същото, независимо в коя фирма отиде да работи, и че законът по никакъв начин не го подкрепя в евентуалната му борба за законност?
Друго щеше да е, ако бизнесът на подобни “бизнесмени” се национализираше и след това приватизираше наново, ако работникът получаваше за своята борба срещу подобни явления не уволнение, а доход, който да му осигури бъдещето до края на живота му. Нима това е невъзможно? Не е, но не е изгодно за властта на мафията, защото, както казах, няма нито един закон или институция, която реално да работи в защита правата на редовия гражданин, на отделния работник. Всичко е декор, но декор, който може и се превръща успешно в оръжие срещу тези, срещу които това е необходимо в момента.
– Нима искате да кажете, че в България цари Анархия?
– Нищо не разбирате! Дори не знаете какво е Анархия. В България цари не Анархия, а беззаконие. Защото Анархията означава безвластие, а в България имаме власт, но тя е в ръцете на мафията. Анархията идва тогава, когато хората са се развили до такава степен, че не съществува човек, който би искал да навреди на друг, тогава няма нужда от власт и има Анархия. Беззаконието е тогава, когато има закони, но те се прилагат избирателно. Не бъркайте едното с другото. Анархията е плод на човешката солидарност и взаимопомощ, беззаконието – на човешкия егоизъм и алчност.
Ето в това положение се намира българският работник, той познава законите, но знае, че не може да разчита на тях, защото те не са писани в негова полза. Всеки работодател в България може да тъпче безнаказано работниците си, стига да се отчита редовно на мафията във властта. Всеки работодател определя сам законите в своята фабрика, и това го знае всеки работник. Няма правила, няма закони – има власт в най-тъмния смисъл на това понятие. Власт тиранична и неограничена – власт, използваща закона не като лекарство, а като оръжие. И лошото е, че ако се опълчиш срещу това беззаконие по законен начин, върху теб ще се стовари законът. Защото “законът е за робовете”. За тези, които трябва да бъдат превърнати в роби.
Затова всеки, който може, ще емигрира във вашата държава.
– Но това е невероятно и не може да е истина! Как може да се промени това положение?
– С кръв. Няма друг начин. Няма как да победиш престъпника, завзел закона, освен с кръв? С неговата и своята кръв! Работниците трябва да се изправят срещу тези свои работодатели, които не спазват закона и са се поставили над него. На беззаконието трябва да отговорят със сила, брутална и целенасочена. Трябва да рушат имуществото на олигарсите. Техните коли, къщи, яхти трябва да бъдат опожарявани. Техните фабрики – завземани. Самите те затваряни до живот, а при съпротива – убивани. Но всички тези възможности са погребани дълбоко в подсъзнанието на българите, неприемливи са, ужасни са. Дори и за вас. Затова българите избират да емигрират – те не бягат от бедността, а от беззаконието, от мафията.
Разберете, България не е държава. Политиците и всички останали държавни служители са мафиоти, или в най-добрия случай безропотни марионетки. Прокурори, съдии, инспектори – всеки, който има някаква власт в тази държава, е оръдие за репресия, за подчиняване на масите, заплаха за стремящите се към властта. Дори и да има сред тях някой свестен, той не може да промени нищо. Системата го смачква, сдъвква и изплюва. Отново ще ви повторя: в България законът не е Закон, а е оръжие в ръцете на Мафията. Как да се пребориш с това?
- Щатски учени разработиха първата генна терапия за онкоболни
Лечение в САЩ чрез генна модификация на хора, болни от различни форми на рак на кръвта, дава шанс за въвеждане на първата в света генна терапия за борба с тези заболявания.
Единствената одобрена генна терапия засега е в Европа и то за рядко метаболично заболяване, посочва Асошиейтед прес. Лекари от САЩ съобщават за безпрецедентен успех на генната терапия, която трансформира кръвните клетки на хора с левкемия и други форми на рак на кръвта във „войници“, които се опитват да унищожат рака.
На няколко пациенти с определен вид левкемия терапията е била приложена преди няколко години и сега някои от тях са напълно здрави. Най-малко шест изследователски групи са лекували с генната терапия над 120 пациенти с най-разнородни форми на рак на кръвта и на костния мозък, като резултатите са впечатляващи.
В едното изследване 5 възрастни и 19 от общо 22 деца с остра лимфоцитна левкемия /ОЛЛ/ се намират в пълна ремисия след генната терапия.
Генната терапия включва отделяне на милиони бели кръвни телца от пациента, така наречените Т-клетки, промяната им в лабораторни условия, така че в тях да се включи ген, който да поразява рака и връщането им в пациента чрез вливане след три дни.
Няколко биотехнологични и фармацевтични компании разработват вече тези терапии. Университетът на Пенсилвания е патентовал своя генен метод на лечение на рака и е издала лиценз за него на базираната в Швейцария компания Новартис. Компанията изгражда изследователски център в пределите на студентското градче на университета и планира клинични опити идната година, които могат да доведат до одобрение от федералните власти на генната терапия до 2016 г.
Генната терапия може да бъде направена по мярка за всеки пациент и цената е около 25 000 долара. Това е по-малко от някои медикаменти за рака на кръвта и доста по-евтино от трансплантация.
Специалистите от Университета в Пенсилвания са лекували досега с генната терапия 59 души. При първите 14 пациенти с ХЛЛ, 4 са с пълна ремисия, 4 с частична, а останалите не са реагирали, но при някои от хората с частична ремисия ракът е отслабнал година след лечението.
Лекувани са били и 27 пациенти с ОЛЛ. Петимата възрастни и 19 от общо 22-те лекувани деца са в пълна ремисия, което е изключително висок резултат. При 6 от тези пациенти ракът се е върнал, но лекарите мислят да ги подложат на втора генна терапия.
В Националния онкологичен институт на САЩ с генната терапия са лекувани 11 пациенти с лимфом и 4 с ХЛЛ. Шестима са в пълна ремисия, 6 – в частична, а за останалите е прекалено рано да се каже.
Десет пациенти са лекувани с генната терапия след трансплантация на костен мозък с цел ликвидиране на левкемията или лимфома при тях. При тези пациенти кръвните клетки за модификация и вливане са били взети от техните донори на костен мозък вместо от тях самите. Един пациент е в пълна ремисия, а 3 имат значително подобряване. Още в три онкологични центъра – Онкологичния център Слоун Кетъринг, центъра Андерсън към Университета на Тексас и Университета Бейлър са лекувани съответно 13, над 20 и 10 пациенти, като резултатите са окуражаващи.
Източник: Dariknews.bg
- На 8-ми декември БГ парламентът осъмна с послания от Ранобудните студенти
На големи бели платна пред Народното събрание Ранобудните студенти отправят своите пожелания към колегите си за 8-ми декември.
Ето посланията на протестиращите празнуващи:
Честит празник, колеги!
Поне един път в годината:
– да се наконтим като Мая
– да се перчим като Бойко
– да си поръчаме като Цв. Василев
– да се угоим като Пеевски
– да оглушеем като Пацо
– и да ослепеем като Йовчев
– да (зло)употребим като Миков
– да сме цинични като Стати
– да се отдадем като Волен
– да преживеем катарзис като Лютви
– да забравим като СергейИ да спим спокойно като българския народ…
Ранобудните честитят празника на „всички настоящи, вечни и бъдещи студенти”.
„Днес е ден за почивка, забавления, но и равносметка. Ден на студентите. На един кратък и красив импулс от живота. Да дадем пространство на крилете и умовете си. Да се сетим днес и за онези, заради които се наричаме Студенти. За мечтателите от майския Париж, бунтарите от Прага, Будапеща и Атина, за мълчаливия от Тиенанмън. Да се сетим за спечелилите международни състезания. Да се сетим за онези, които живеят на границата между минималната издръжка и обучението. Те всички са герои. Нашите герои. С надежди, по стар български обичай, празникът да сплоти душите ни, Ви пожелаваме безпроблемно и весело изкарване”, гласи още поздравът на Ранобудните.
Източник: Frognews.bg
- Дядо Коледа живее в мола
Веселина Седларска, в. „Преса“
.
Напомням, че днес и утре трябва да се мразим по-бързо и по-интензивно. Защото от понеделник навлизаме в епизода на коледната добротия и сериалът ще завие към милосърдната сюжетна линия. Затова се налага да наваксаме с омразата в аванс. В събота и неделя има толкова много публицистика по телевизора, че все на някой канал ще намерим интервюиран, подходящ за голямо мразене. В краен случай всеки водещ ще ни свърши работа, те това го могат. Аз ли да ви уча, и да не сте знаели как да мразите, тази година би трябвало да сте се научили.
Обаче от понеделник… От понеделник се налага да започнем да се обичаме. От понеделник започва една планетарна сценография и хореография в ритъма на джингъл белс и ние трябва да покажем, че не падаме по-долу от света. Декември е като магазин за един лев. Претъпкан с кичозни, излишни и китайски неща. Дядо Коледа не живее в Лапландия, той се ражда в Китай и живее в мола. Дядо Коледа, който се смее със смях тип „кока-кола”. Дядо Коледа, който си събува червените гащи и се надупва.
През 1897 година в нюйоркския вестник „Сън” се получава следното писмо: “Скъпи редакторе! Аз съм на 8 години. Някои от моите малки приятели казват, че няма дядо Коледа. Татко казва: „Ако видиш нещо в „Сън“, значи е истина.“ Моля ви кажете ми истината: има ли дядо Коледа? Вирджиния О’Ханлън, 115 запад, деветдесет и пета улица.”
Редакторът Франсис Чърч отговарил на момиченцето с текст, който през годините се превръща в най-препечатвания вестникарски материал по света. „…Да, Вирджиния, има дядо Коледа. Той съществува толкова очевидно, колкото любовта, щедростта и предаността, а ти знаеш, че тези неща изобилстват и дават на живота ти най-голямата красота и радост….”
Ох, Вирджиния, какво да ти кажа… Ако дядо Коледа съществуваше толкова очевидно, колкото любовта, щедростта и предаността, а ти знаеш, че тези неща в живота ги няма, значи няма и дядо Коледа. Съжалявам. За баба ти и дядо ти дядо Коледа е правителството, което ще им увеличи пенсиите с 4 лева. Само дядо Коледа може да вади подаръци от бездънен чувал, Вирджиния, на правителството чувалът е продънен. И за да бъда докрай лоша, ще ти кажа, че най-луксозната стока, която това комерсиално старче дядо Коледа продава, се нарича благотворителност.
Баща ти и майка ти най-вероятно ще се изкушат от тази стока, тя се купува само срещу един sms. Левчето отива за медицинско оборудване за болни деца, а ДДС-то отива в държавата, която е трябвало да купи същото медицинско оборудване, но не го е направила. Но майка ти и баща ти не смогват да мислят за това, когато на екрана виждат едно болно дете, което си мечтае да е здраво. Хапката им присяда, защото вие вечеряте в този момент. На вас не ви идва наум, че това от екрана е също търговски продукт и той е направен и поръчан за излъчване точно в това време и точно по тази причина – да ви присяда хлябът. Майка ти става от масата, набира номера преди да го е забравила и сяда успокоена. Умиротворена, изпълнила човешкия си дълг, благородна. Сега вече може да се радва и цяла година да не мисли за болните деца – също като всички нас, като държавата, като комисията за лечение на децата в чужбина, като този, под чийто патронаж е търговията с чувството за благородство. Дядо Коледа е най-малко виновен, той е само дистрибутор, сезонен повод, кампанийна кукичка на въдицата за хора с чувство за вина.
Декември е важен месец за производителите на кроасани и за съпругите на известните мъже. Тогава съпругите се сещат, че Коледа е подходящ повод за демонстрация на благотворителност, купуват няколко кашончета кроасани и ги отнасят в социален дом. Маратонките и топките са също препоръчителни, но кроасаните са кой знае защо задължителни. Ако човек гледа благотворителните репортажи по местни и национални телевизии, ще остане с впечатлението, че това, което най-много липсва на децата в социалните домове, са кроасаните. Вечерта благотворителите гледат репортажите, в които са главни герои, и заспиват доволни, по-известни, с чувство за изпълнен дълг.
„Скъпи Дядо Коледа, вечер мама и татко много плачат…”, казва болното дете, което иска дядо Коледа да му донесе сърце, за да може да живее и да обича мама и татко. Ей това като го чуя, ме хващат триста дявола. Най-гаден сред които е оня дявол, който ми шепне: „Стига си циврила, това е просто една реклама. Реклама на една кампания. Под патронажа на президента на Република България, на фонд, на фондация… Те президентите, ако бяха чак толкова загрижени за болните деца на България, да бяха решили този проблем, вместо да чакат Коледа и да тормозят хората от всички радия и телевизори. Обадете се, та обадете се по телефона, щото иначе вий сте виновни за болните деца и плачещите майки…”. Такива неща ми шепне дяволът и най-много ме е яд на него за това, че е прав.
Триста години след Исус в земите, на които днес се намира Турция, се родило момченце. Семейството било богато, но скоро се случило най-лошото, момченцето останало сирак. То се казвало Николай. Николай израснал в манастир, на 17 години вече бил свещеник. А имал голямо богатство. Започнал да го раздава на бедните хора и най-вече на децата. Разказите за неговата щедрост били толкова невероятни, че като ги препредавали, хората започнали да ги украсяват с въображението си – как Николай се приближавал неусетно до къщите и хвърлял торби с подаръци през комина. По-късно Николай станал епископ, имал шапка, бяла брада и червено наметало. Св. Николай Мирликийски е първообразът на дядо Коледа. Макар че ние го виждаме сега така, както са го нарисували „Кока кола”.
Животът е винаги прав: първо те залъгва, че има Дядо Коледа, после проумяваш, че няма Дядо Коледа, а накрая разбираш, че има някой, който е бил истински и по-прекрасен от дядо Коледа. То е като разликата между сърчицето, нарисувано върху опаковъчната хартия за подаръци, и истинското сърце. Всеки кардиолог ще ни каже, че сърцето не е сърцевидно. То има съвсем различна форма. Ние обаче можем да си го представяме, както си искаме. Можем например да си го представим като пространство.
Коледа все пак е един рожден ден, защо да не е рожден ден на твоето сърце като пространство. Ти решаваш дали да е с размерите на пощенска марка или безгранично. Колкото по-малко е това пространство, толкова повече ще го атакуват страхът и омразата. Страхуваш се? Страхуваш се, че ако е безгранично, в него ще нахлуят много лоши хора, ще те раняват, ще те ограбват? Роденият на Коледа ти казва, че ако го изпълниш с любов, лошите хора просто няма да дойдат, дори и да надникнат, ще се оттеглят – те не знаят какво да правят ТАМ, ако това е територия на любовта, не на омраза и страхове. Ние просто сме забравили какво е Коледа – Коледа е ТАМ.
- In memoriam: What every entrepreneur can learn from Nelson Mandela
By Caroline Quigley, Incplan.net
.
Can leaders of opposition movements be judged as entrepreneurs?
Their objective is often to end an existing (bad) system. An entrepreneur is looking to start a business and make it flourish. Even the people we call social entrepreneurs are about using business to improve a society. In the case of Nelson Mandela, while he was first and foremost a revolutionary who strove to dismantle the corrupt system of apartheid, he was also a visionary who helped create a society that would benefit all of its members. Such were his beliefs, actions and their outcomes that if he himself is not an entrepreneur then he created a climate where entrepreneurs, and established businesses, could flourish.
The underlying principles of Mandela’s fight were ones that Americans consider their birthright:
Freedom of speech, freedom of education, freedom of movement, freedom of choice and more equal opportunity are the cornerstones of capitalism.
It is how Mandela achieved his amazing accomplishments that is unique.
Close relationships with those who shared his goals
He deeply valued the company, support and advice of his comrades in arms. We see examples
of both of this from his time (28 years) in the Robben Island prison. This was a brutal hell hole where he was able to maintain his humanity. His jailors respected him and the other political prisoners looked to him for guidance and support.
Uniting, rather than dividing, all South Africans
He used all opportunities to bring the country of South Africa, with its many often bitterly divided groups, together. One of his most brilliant decisions was to create unity through support of the national Springboks rugby team in 1995. In a country crazy for rugby, this was one of the turning points that created a united mentality for the “New South Africa”.The right policies created a prospering economy
It is clear the end of apartheid (in and of itself stifling to the economy of South Africa) would have ended differently without the moral and political leadership of Nelson Mandela. Wholesale massacre and bloodshed would have occurred. Instead a society where everyone had a place was created. “Truth and Reconciliation” meant that the past was not left to fester. The sins of the past were confronted, reconciliation occurred and the country was free to move forward into the future.Mandela also understood the importance of leaving a thriving economy in place. This allowed the world to be confident enough to conduct business in South Africa. This is in sharp contrast to Zimbabwe where major industries were nationalized and within a very short time the country fell into a catastrophic economic decline.
So we may hail Nelson Mandela as a great man, a moral giant and a heroic leader of a people and a country. All of that is true. But let us also remember that he exemplified an approach to commerce that created a prosperity and economic future for South Africa that is not true for many post-revolutionary societies. Madiba was a great Entrepreneur for a new and better social order.
- За какво мечтаеше д-р Атанас Москов и за какво ни предупреди
Д-р Атанас Москов: Дошло е време да служим!
В края на ХХ век “поетът” на социалдемокрацията провидя злините, които допуснахме да бележат днешното ни време
.
Светла Василева, Chara.blog.bg
.
Пролетта на 1990 г. моя близка ме заведе на гости при своя приятелка. Да пием по кафе и да обсъдим случващото се в София. Единственото, което предварително знаех за домакинята беше, че е лекар. Апартаментът й се намираше на Петте кьошета между булевардите “Хр. Ботев” и “Скобелев” в сградата със странните островръхи триъгълни балкони.
Когато ароматът на ръчно смляното кафе се смеси с дима на цигарата й, преди да отпия първата глътка вече бях разбрала къде съм, в дома на д-р Правда Кючукова, племенница на д-р Атанас Москов, човекът, който заедно със свои съратници няколко месеца преди срещата ни беше обявил възстановяването на БСДП. Д-р Кючукова живееше сама и аз с наивно любопитство попитах виждали ли са се и дали пък д-р Москов няма да се установи в София предвид промените. “Да” и “Не” бяха отговорите й. “Да” – Атанас Москов беше седял в нейния хол и от телефона върху малката масичка до прозореца се беше обадил на Вили Бранд – председателя на социлистическия интернационал, за да го информира за възстановената дейност на БСДП. И “не” – няма намерение да се връща в София, ще остане да живее както до сега в къщичката си, намираща се на края на Севлиево. Още няколко пъти имах щастието да бъда в този апартамент и да се радвам на компанията на собственичката му. Всеки път, когато сядахме в хола, погледът ми търсеше малката масичка с телефона като особен знак за присъствие на един Мечтател, успял да запази и пренесе идеите си през превратностите на времето.
Миналата седмица ПП “Движение за социален хуманизъм” представи сборник с материали на своя идеен патрон и почетен председател на БСДП д-р Атанас Москов. Във второто издание на книгата “Социалният хуманизъм – бъдеще на човечеството” са събрани негови статии и интервюта, писани и давани в периода между 1990 г. и 1995 г. Прелиствайки страниците на томчето, очите ми “препускат” през редовете на времето, уверявайки ме за пореден път в прозорливостта на човека, политика и мечтателя. Много от казаното от него се сбъдна – за съдбата на реформите, за последствията от приватизацията, за същността на “лудия” капитализъм.
– за собствеността
„Проблемът за собствеността – около него ще се оформят две течения: една десница (тя и сега съществува в СДС), която идеализира американския капитализъм и защитава крайното становище, че ние трябва да преминем към свещена частна собственост, към либералния, или както някои го наричат „луд“ капитализъм, към абсолютно свободен пазарен режим.
… Днес отрицателите на държавния капитализъм, какъвто досега имахме, се увлякоха в отрицание на всякаква форма на обществена собственост. Те вярват, че като дойде чуждият капитал в България, ще ни залее благоденствието. Тази илюзия скоро ще се превърне в жестоко разочарование. Чуждият капитал ще дойде тук заради печалба, а не от благодеяние. Той много бързо може да ни превърне в колония от африкански тип без национална инициатива и възможности.”– за приватизацията
В годините между 1920 и 1940 България беше наречена втората кооперативна страна след Дания. В Европа! Истинска кооперация, в която човек участва и в творчеството, и в производството, и в доставянето, и в разпределението на капитала и на благата – материални и духовни. Да дадем възможност на производителите да поемат нещата в свои ръце във форма на кооперация, а не на акционерни дружества. така донякъде ще може да отстраним злините от приватизацията. По моя идеал тя беше избежима и не се налагаше. Но грешката вече е направена. И сега приватизацията е вече необходимо зло. Въпросът е как да се ограничи това, което аз наричам луд капитализъм. Официално му казват див, но дивият е малко по-горна форма, по висша от лудия капитализъм. И при това увлечение към приватизацията, към частната инициатива, към надеждата във финансовия капитал у нас, ще се установи за известно време (както във всички азиатски и африкански страни) лудият капитализъм – кой както може да се обогатява – едни с кражби, други със спекула, трети с престъпления…(стр. 53)
„Нашумелите закони за „реституция“ и за „приватизация“ са за много от управниците в правителството и в НС нещо като самоцел. Те не са държавнически обосновани в един цялостен план от народополезни предприятия, осигуряващи икономически подем и работа за всички в една социално справедлива пазарна система, каквато конституцията изисква за социалната Република България.
Не бива, не може да се създават закони, които ще разделят хората и ще предизвикват враждебност между тях, а всичко това да се забулва с някакъв култ към частната собственост.
Никъде в развитите страни, на които уж искаме да подражаваме няма абсолютно частна икономика.
Със същата слепота, със същия умствен и морален багаж, със същия фанатизъм сега се вика: повече, все повече, ако може всичко да е частна собственост. Това е равносилно на злонамерено залагане бомба със закъснител срещу социалния мир, срещу демокрацията.
Това е трижди по-опасно. (стр. 81)“ … нека не се колебаем да кажем, че по принцип приватизацията не е път за изход от бездната, не ще осигури работа на безработните, не ще донесе всеобщо благополучие. За дълго време тя ще бъде за страдащите от “прехода” към “пазарна система” безкреан мъчителен кошмар от неизвестности”. (стр. 142)
– за МВФ
Българинът мисли, че това са богатите хора (МВФ), дето дават пари. Ама те не дават пари. Те чакат да видят какво ще стане и няма да вложат пари. Четири пети от МВФ е борсовият, спекулативният капитал. Нашето нещастие е, че се свързахме и ще понасяме ярема, а той е социалната сфера – затягане на колана, недояждане, лишаване от всички блага. МВФ казва – безработицата ще изплати всичко, ще изгладуват хората, спестяванията ще са стопят. България вече не може да изплува по друг начин освен с големи лишения и с реакционна, антисоциална политика. (стр. 54)
– за капитализма
Нито политическият режим на САЩ може да бъде пример за нас, нито техният капитализъм може да бъде пример за нас. Ние се стремим към Европа. Ние трябва да се интегрираме в европейския начин на разбиране в ръководенето на стопанството. В Европа капитализмът е предимно социален, заставен е да бъде такъв. (стр. 55)
Ние, погълнати тука в нашите дребни работи, не виждаме самия ход на капитализма. Капитализмът се изражда, капитализмът е неспособен да се справи с глобалните въпроси на човечеството. И все повече и повече те минават в тежест на народа. Нито екологическите проблеми, нито борбата с глада, нито борбата за труд могат да бъдат решени от частния капитал. А това е големият социален въпрос. Ние не виждаме, че капитализмът е достигнал крайният предел на своите възможности като фактор в световната динамика. Социализмът се налага като световно явление, като световна необходимост за съхранение на човечеството. И моето духовно завещание към партията е приемането на социализма като цел на социалдемокрацията.“ ( 1991 г., стр. 66)
„Смесената, пазарно-регламентирана икономика ще бъде. Но тя ще дойде и със своите пороци и злини: експлоатацията на човек от човека, злоупотребите на печалбарската страст, отблъскващото неравенство между хората (разделянето им на прекалено богати и на унизително бедни) и най-страшното – безработицата, тази поразителна за човечността болест на частнокапиталистическия строй. Безработицата, която сега ни души и плаши – тези стотици хиляди затъмнени очи на българи. Сега те са все още жертва и резултат на неопитни, пък и невежи управници. Но те са предвестници на нещо, което ще бъде и при талантливо управление, като болест на системата, към която се стремим с толкова надежди.“ (стр. 92)
„Досега реформата се изрази в едно отсъствие на държавата при скандалното разграбване на общонародното имущество. Като че ли целта на реформата е била да се даде възможност на бившите грабители да оползотворят заграбеното и на талантливи спекуланти да използват безвластието за натрупване на милиони. А в това време народът се разделя на невероятно богати и мъчително бедни. В това отношение ние направихме неморалното, което никоя друга от източноевропейските страни не си позволи.
Със своето законодателство сегашното Народно събрание злепостави нашия народ пред световното обществено мнение: гласуваха се закони за облагодетелстване на лица и сравнително малобройни групи. Законът за реституцията, както и току-що гласуваният Закон за приватизацията са предумишлено така изработени, че от тях да се ползват точно определени кръгове. Чрез тях реформата се затлачва в едно блато на тесните интереси и корупцията. И именно в това виждам черните месеци и може би години за народа.
Периодът на либералната демокрация е окончателно изживян световно и е безперспективен у нас. Ако сме приели в конституцията, че сме социална република, и то парламентарно демократична, това значи, че трябва да дадем на демокрацията у нас социално съдържание. (стр. 97)Дали мечтите на д-р Москов ще станат реалност:
– за социална справедливост
„Ние като социалдемократи искаме преди всичко свобода. И когато сме свободни, когато всички сме равни в правата си, само тогава ние ще вдигнем знамето и ще кажем: а сега – социална справедливост! Защото не е достатъчно всеки да бъде добре нахранен. Това беше един от идеалите, една от мечтите преди един век, век и нещо. Но сега вече тази социална справедливост – всеки да има какво да яде, се разширява и всеки трябва да има онова, което прогресът, културата, техниката, издигнатата човешка душа дават на всички хора“. (1990 г., стр. 10)
– за социален хуманизъм
„Не се срамете, не се стеснявайте от това, че някои са опозорили името „социализъм“, както опозориха и името „демокрация“. Социализмът не е една предварително начертана форма. Но човечеството има нужда – във всички времена – от една утопия. Нима раят на небето не е голямата утопия от 2000 години на християнството? И социализмът сега, за ХХ и ХХІ век е утопията, която си поставя за задача частица по частица да снеме рая от небето на земята – демокрацията да стане социална. Двадесет и първият век, новото хилядолетие ще бъде хилядолетието на социалния хуманизъм“. (стр.33)
– за политиката и политиците
„Политиката е висока култура, държавничеството е сериозна работа. И двете се добиват с продължително усилие, а като всяко изкуство – и с малко поне талант.“ (стр. 36)
„… да вложат колкото се може повече усилия в приказките си, в действията си и във въздържанието си от действия – усилия за национална солидарност, за национална вярност, и за социална справедливост. Това са добродетели, необходимости, без които един нормален политически живот не ще бъде възможен. Докато всички не го осъзнаят ще имаме и кризите, и пороците, които сега живеят. (стр. 45)
Внушете си, осъзнайте, че е дошло време да служим, да правим жертви едни за други, един за всички и всички за един. И не забравяйте, че човекът, личността, това е чудото на сегашно известната вселена (стр. 109).
– за общочовешката солидарност
“Общочовешка солидарност. Там виждам бъдещето на социалната демокрация. Няма изход за света въобще, за човечеството въобще. Правят си илюзии онези, които мислят, че капитализмът, че пазарната икономика ще разреши глобалните проблеми на човечеството. Нито търговията, нито частният капитал, нито помощите от разни фондове могат да разрешат въпросите за глада, за болестите, за опазването на Земята като планета. Иска се пак държавите чрез данъците, чрез общочовешката солидарност за плащане на данъци да посрещне общочовешките нужди. (стр. 89)
“Има хора, които умират от глад, има хора, които умират от болести, има вече един милиард човеци на това земно кълбо, които са без труд, без поминък, излишни хора. Какво ще им обещаете вие на тях? И какво България може да даде на тях утре, когато ние ще бъдем с либералната икономика на пазара, щом като вие нямате рецепта и нямате средства, а всички инициативи, които са сега в полза на цялото човечество, глобалните въпроси на човечеството са в тежест на ООН, на Червен кръст, на Световната здравна организация, все на сдружения, все на организации, които са вече с един нов пълнеж и хуманизъм.
Касае се вече не за интересите на една класа, не за интересите на едно съсловие, не за интересите на един народ или на един континент, а за самото човечество. Това човечество може да го спаси само солидарността между всички човеци.
Вие сте поколенията, които навлизате и ще навлезете в новия век и ще доживеете времето, когато социалната демокрация с нейните три лозунга “свобода, солидарност и социална справедливост” ще бъде тъй както беше “свобода, братство, равенство”, преди два века, преди революцията, която свърши със средните векове.” (стр. 198) - ДПС ще лиши от смисъл ключови предложения на БСП за Изборния кодекс
Прагът за пренареждане ще бъде 7%, но за преференциален вот ще се броят и бюлетини за партийната листа
Полина Паунова, Mediapool
.
Преговорите между БСП и ДПС за промени в Изборния кодекс не са довели до сериозно сближаване на позициите и най-вероятно общ проектозакон няма да има. Очаква се следващата седмица социалистите да внесат своя проект, а ДПС да направят свои предложения и редакции по него между първо и второ четене, научи Mediapool. Какъв в крайна сметка ще е резултатът от законотворчеството, на този етап не е ясно, но той може би ще се различава доста от проекта, който социалистите ще внесат до дни в деловодството на парламента.
БСП твърдят, че няма да отстъпят от текстовете за преференциален вот с праг 7 на сто, активна регистрация за прочистване на списъците от мъртви души, професионална изборна администрация и машинно гласуване. ДПС обаче няма интерес от тези прогресивни нововъведения и ще се опита да направи така, че те да останат само „декорация“, но не и реално действащи норми, според източници на Mediapool.
Изработването на Изборния кодекс бе сред приоритетните ангажименти на новото мнозинство, напомпан с многозначителни политически послания: да гарантира честни избори, да отговори на препоръките на международните наблюдатели, както и на обществените очаквания. Поради тази причина бе създаден обществен съвет към временната комисия, натоварена с работата по закона, чиито заседания бяха широко отразявани в медиите и рекламирани като модел за диалог, откритост и чуваемост.
Мая Манолова от БСП, която бе начело на комисията, в четвъртък отказа да коментира докъде е стигнала работата по проектозакона. „Няма как, докато преговаряме с ДПС, да кажа предварително за какво преговаряме. Имайте малко търпение“, каза тя пред Mediapool.
Според източници от ръководствата на БСП и ДПС, обаче, преговорите са към своя край.
„Ще внесем предложенията си, а ДПС ще ги „редактират“ в движение между двете четения на закона“, заявиха от БСП.
„Колегите нека си внесат кодекса с тези предложения, близки до популизма, а вече НС ще реши окончателно“, казват от движението.
Квазипреференция и „какво мисли избирателят“
ДПС ще се „съгласи“ със 7% преференция, но само ако за подаден преференциален вот се брои и гласуването без изрично указано пренареждане. Ако това се приеме, партийната листа на практика няма да има шанс да бъде преподредена от избирателя, защото повечето хора по навик пускат бюлетината без да отбелязват предпочитан от тях кандидат. При това положение преференциалният вот, чиято цел е гражданите да могат да коригират партийните централи и да изкарат напред предпочитани от тях кандидати, губи своя смисъл.
ДПС най-вероятно ще оправдаят „авангардното“ си предложение с мотива, че тези, които не отбелязали преференциален кандидат, всъщност са направили това, приемайки подредбата в партийната листа.
„Повечето от избирателите, твърдите ядра на една партия, мислят сходно с ръководството й, така че това не би трябвало да бъде проблем“, обясниха депутати.
По отношение на предложението за активна регистрация, ДПС може да се съгласят такава да бъде въведена някога, но условното й начало при всички случаи няма да са изборите за Европейски парламент през май.
Това бе очаквана позиция на ДПС, защото, ако за основна база се броят гласувалите на евровота, то движението няма да използва потенциала си зад граница, а впоследствие трябва да има много дописани в списъците.
ДПС имат резерви и към машинното гласуване, но най-вероятно ще приемат последната официална позиция на БСП – техниката да се въвежда по-скоро експериментално в 100 до 500 секции в страната, което на практика не „застрашава“ хартиените бюлетини в смесените райони.
- Кольо Парамов: В ДАНС вече имат сили да бъдат като Шесто управление
Интервю на Владимир Йончев, OFFNews.bg
.
Кольо Парамов Кольо Парамов е финансов експерт и политик. Бил е главен ревизор на БНБ, депутат от БСП в 36-ото Народно събрание и съветник на премиера Бойко Борисов.
– Г-н Парамов, какво Ви принуждава да реагирате така и да настоявате за това интервю?
– Причината да дам това интервю е необходимостта от изразяване на остро негодувание от ситуацията, която е свързана с нотки за преформирането на ДАНС в политическа полиция. Това е опасен елемент от цялата аналитико-разузнавателна и контраразузнавателна дейност на ДАНС. От тази гледна точка искам да не се допуснат по-големи извращения, които могат да доведат до тотално разконцентриране на държавното управление в това отношение и да се постигнат още по-негативни резултати, които да доведат пък до срутване на самата система.
– Политическа полиция? Нали точно Станишев обясняваше, докато беше в опозиция, че Цветановщината, и подслушванията на Цветан Цветанов са най-голямото престъпление.
– За съжаление, сега с още по-голям устрем се търси повод и елемент от повод да се накара проследяването, подслушването на всички онези, които бяха около Бойко Борисов, и онези, които изразяват днес държавническо отношение по политиката на БСП, да бъдат по един или друг начин прихванати, реализирани и систематизирани в антилогични операции, насочени против БСП, а впоследствие и провокирани към тотален негатив, за да могат да бъдат най-вече дискредитирани.
– Искате да кажете, че имате данни за подслушвани лица?
– Точно така. Така се случва и с мен в момента. При мен от няколко месеца върви едно много интересно проучване с цел да бъда дискредитиран. Тъй като аз много ясно и категорично профилирах моето поведение от гледна точка на отказа да подкрепям каквито и да е фантасмагории на премиера Орешарски, още повече на цялата тази груба и несъвършена финансова политическа схема, която е оформена в парламента, в ДАНС върви разработка по мен по отношение на блокирането ми, свързано с някакво символично, реално или каквото и да е разследване, свързано с ДДС-източване. Аз изрично заявявам, че от 2 октомври 1989 г. до днес се занимавам само с висша политика и с нищо друго, независимо от това, че в момента, в последните 13-14 г., едвам оцелявам като база и възможности от финансова гледна точка. С една дума – ДАНС, докато водиха това разследване в последните 50-60 дни, аз се държах много противоречиво, артистично, комедийно на моменти с цел да видя докъде ще стигнат.
– Правилно ли Ви разбирам – води се разследване на ДДС и затова, че Вие сте говорил с някой човек, вече подслушват и Вас?
– И аз съм станал обект от гледна точка на моите разговори. За да започне разследването, за да си даде съдията съгласието, това значи, че аз трябва да съм или организаторът на това ДДС-източване, или да съм направил програмата, или да получавам част от това ДДС-източване. Просто не ми го побира главата като съставомерка от гледна точка на реализацията. Бях решил да мълча постоянно, имайки здравите нерви на човек, който е работил 26 години в службите. Започнал съм през септември месец 1973 г. и съм работил до 15 февруари 1999 г., и бях най-младият резидент в България по турска и по гръцка линия на прикритие. Това отношение на колегите жестоко ме засегна. То засяга един от важните принципи, защото дори да са ме прихванали, че съм говорил с някого, тъй като аз съм ръководител на партия „Обединена социалдемокрация“ и дневно ми се обаждат 20-30-40-50 човека и не мога да знам кой се занимава с ДДС-авантюри, кой се занимава с каквото и да било, не мога да знам кой и дали е превключен по някоя операция, а аз съвсем културно и внимателно се отнасям към всички обаждания към двата ми телефона и по двата телефона на жена ми. Фактът, че се стигна до това подслушване в този груб план, вменявайки му политическа окраска, за мен заговори нещо по-важно.
– А как установихте това подслушване?
– Има си прийоми, методи, условия, възможности. Ние, хората, които сме работили в службите, знаем стила и всичко, и можем бързо да се сетим по един или друг начин, за да работим.
– Знаете, че подслушват само Вас или и хората, на които Вие се обаждате?
– По всяка вероятност вече, може би, става някаква кръгова отбрана, която не ми е ясно и не ми е известна. Фактът обаче, че бях сигнализиран от чужбина, че впоследствие аз съм разработван вече в комплект с президента Първанов и с професор Кръстьо Петков по нашата обща инициатива за изграждане на цялостен национален нов ляв блок, в политически план означава, че подслушвачите стигат до най-силното ниво на политическата демаркационна линия, която не може в никакъв случай да се нарушава.
– Значи от чужбина Ви уведомяват, че Сергей Станишев подслушва Георги Първанов?
– Не мога да дам повече подробности, но да – Първанов и Парамов. Това е върхът на наглостта и аз не мога да не реагирам. И тъй като всяко негативно действие към която и да е личност има определени параметри на въздействие, то отиването в абсолютната крайност и използването на методите на политическата полиция от Шесто управление, с която много трудно се разделихме, но много често се ползва като опит и методика, трябва да стане ясно на всички и хората трябва да разберат.
Защо? Защото ако днес Сергей Станишев като председател на ПЕС има да уточнява някакви сметки със своя политически противник Кольо Парамов или със своя бивш началник – президента Георги Първанов. Станишев може да ги изрази тези становища на публичен политически диспут и да докаже до каква степен неговата роля като водач на социалдемократите в Европа е балансирана в интерес на хората и като лидер на социалистическата партия в България той е работил за каузата на страната, и в момента работи за същите тези пълноценни народополезни неща.
В случая обаче Сергей Станишев е тръгнал накриво. Той започва да преследва чрез политическо-полицейски методи своите противници и това ще го отведе директно на бунището на историята, защото ние ще реагираме много остро в национален и в международен план и ще направим всичко възможно целият свят да разбере за този подход на Станишев. При условието, че ние направихме един огромен компромис към баща му в 1991 г. след 40-ия конгрес. Ние трябваше да го вкараме в затвора и безкомпромисно да го държим в затвора за извращения, които той допусна заради износ на комунизъм, заради смазване и някои други приоритети по отношение на комунистическо въздействие в Западна Европа.
– Какво е правил бащата на Станишев?
– Бащата на Станишев разрешаваше, организираше и финансираше всички онези негативни прояви в Европа, които се случваха след 80-а година, когато еврокомунизмът влезе в критичната си фаза. Той настройваше Енрико Берлингуер (1) и чрез него и Италианската комунистическа партия. Бъркаше се по делата на Жорж Марше (2) във Франция. Изнасяхме революция директно чрез Червените бригади (3) и твърде много негативни явления в Африка, Латинска Америка и навсякъде. За това нещо трябва да бъдат информирани западноевропейските ръководители днес – за несъвместимостта на онзи, който разтваряше арогантно поведение в Западна Европа. И затова, че неговият син днес предопределя бъдещето на Европа, на България и на света в другия демократичен похват и модел.
– Само да уточним малко събитията. Най-известният атентат на Червените бригади – убийството на премиера Алдо Моро, е през 70-те. През 80-те години тяхната дейност не затихва ли? И Димитър Станишев в качеството си на какъв е бил и каква точно роля е имал?
– Напротив. Най-големите проблеми са след 79-а година, особено след идването на Берлингуер в България след 80-та година. Станишев е вторият човек, основният човек, който отговаряше в ЦК на Партията за износа на революция и финансирането на тази революция в чужбина. Той отговаряше абсолютно за всичко по това направление. Той водеше международния отдел, бе директно подчинен на Борис Николаевич Пономарьов (4) и всичко онова, което трябваше да се реализира чрез ДС на Запад, минаваше през кабинета и през поименния подпис за всяка операция на самия Димитър Станишев.
– След неговия контакт с Енрико Берлингуер извършени ли са атентати от Червените бригади?
– Има много атентати, има препоръчани, моделирани и реализирани в тази насока. Тази несъвместимост трябва да бъде ясна на западноевропейските ръководители в момента. Аз мога да свидетелствам в директен план, аз само нещо подсказвам. Тя трябва да стане ясна и категорична, за да не влизаме в задкулисието на този тип поведение. И Станишев-младши, който ръководи днешната БСП, трябва да проумее, че ние много ясно осъзнаваме ситуацията в България и в продължение на 24 г. проявихме уникално търпение при подготовката и реализацията му, а той започва да използва методология и схеми на развитие и отклоняване на хора, които са достатъчно добре запознати с всички тези прояви, с цел да постигне тотална изолация. Това няма да стане. Искам само едно да му подскажа в този повод. Фактът, че той си позволи да ангажира вътрешното министерство и ДАНС с модела да подслушват Парамов, Първанов, проф. Кръстьо Петков за дискредитирането им като организатори на социалдемократизирането на цялата левица в България, ще понесе безкомпромисни политически удари от нас в директен план. Първият, например, е това, че той не успя миналата седмица да се яви на речта си в LSE (Лондонското училище по икономика и политически науки – бел. ред.) пред студентите като възпитаник на това училище. Припомням му да си спомни как той беше пратен от БСП в Лондон, след като беше автор само на 20-30 статии, как му намериха квартира, как му намериха издръжка и как бе върнат, за да бъде направен шеф на външнополитическия отдел на партията, а впоследствие и председател.
– Външнополитическият отдел, на който е бил шеф и баща му преди това?
– Предстои да обясним и на самия Шрьодер (5), защото Шрьодер познава Димитър Станишев от 1968 г. от Младежкия фестивал, че Димитър Станишев от 68-а година не е онзи Димитър Станишев, който е след 78-а година. Тъй като Шрьодер бе човекът, който се застъпи за реализацията на Станишев впоследствие като председател на БСП и доведе до тези арогантни, комплексирани модели на олигархията и хаоса в държавата, които виждаме в момента. Защото не Бойко Борисов беше направил изстъпленията по време на управлението на Тройната коалиция, когато народът се отврати от тях и гласува за Бойко Борисов, а обратно. И не може днес Станишев да организира подслушването на всички онези, които поддържат някакви контакти с Бойко Борисов и с Първанов – това е абсурдно. И това няма да му го простим.
– След като се е стигнало дотам да се подслушва президентът Първанов, имате ли предположение, че подслушването е масово сред политическия елит?
– Аз искам да предупредя парламента, Дъбов, да се замислят, защото ще изгорят заедно всички. Много добре да се замислят, имат двама-трима достатъчно грамотни съветници. Тръгнали са по път, по който много яко ще закъсат. И ако при първия вариант с назначения млад и перспективен кадър Пеевски накараха обществото да изригне срещу тях, то при сегашните действия ще доведат обществото яростно да ги ликвидира като политическа класа и като схема за развитие на лявото пространство.
Станишев има 20-30 души наемници, които са около него и се занимават само с компроматна схема на развитие в обществото. Хора, които арогантно забогатяха, арогантно живеят и не допускат дори в помислите си, че Станишев може да бъде изолиран от политиката, за да приемат едно такова, бих казал, гадно поведение. Във всяка демократична държава нещата се крепят на трите функционални връзки на демокрацията и тази публичност, която е необходима като политическа перспектива и като възможности за изява на политическите лидери, не е нужно да се подсигурява от политическа полиция.
– ДАНС беше създаден по време на Тройната коалиция и тогава много хора го определиха като възраждане на ДС. Имате ли обяснение защо точно Станишев го създаде?
– ДАНС беше създаден по време на Тройната коалиция, за да се изолира Румен Петков от общата ситуация в държавата. Тогава, след провала на операцията по „Лиани“, когато се пропусна залавянето на тези 30-40 лица, които разнасяха парите на ДПС и бяха поръчковите връзки по схемата на „Лиани“, се наложи ДАНС да се създаде, да се преформатира и тъй като Румен Петков твърде много пречеше на Станишев да вземе цялата власт, на него му трябваше един нов орган, може би и с по-слаб ръководител, който да осигури коренно различна информационна база. Бяха похарчени 82 млн. лева и тогава Станишев не успя да прозре, тъй като няма понятие от тая работа, че едно е да раздвижиш схемата на цялото наследство на Второ главно управление като контраразузнаване, друго е да прикачиш Военното контраразузнаване плюс Финансовото разузнаване вътре, които до ден днешен не са свършили за пет лева работа, и да премоделираш цялото поведение на Сигурността в държавата, правейки дубъл на вътрешното министерство.
– А Станишев ли си избра Алексей Петров за началник на ДАНС?
– Не ми е известно. Достатъчно добре познавам обкръжението на другите хора. Вероятно търсенето на такива хора като взаимноотричащи се връзки, впоследствие всички разбрахме за какво става дума, доведе до това недостатъчно добро разположение на политическите сили. Защото хората могат да мислят много по какъв начин да забогатеят и как да прецакат държавата, но трябва и да се съобразяват насреща, че има един достоен, перфектен държавен орган, който е в състояние да знае, да процедира и да моделира всичко. И когато насочим самия орган да работи против бившите кадри с условие, че те са носители на тези категорично отрицателни отношения и го поставим на политическа основа, тогава тази безразсъдност и наглостта на тези, които определят този подход на работа, вече не е критериен. Той е извън всякаква логика. Ако са имали в ДАНС информация, че някой се е свързал с мен по телефона и той прави ДДС-операции, нищо не им костваше на ДАНС да ме извикат и да ми кажат: „Г-н Парамов, разполагаме с информация, че във Вашето обкръжение има този и този човек, който се занимава с такава работа. Моля ви, помогнете, знаете ли нещо по въпроса, имате ли някаква информация, за да блокираме нещата“. А те мълчат. Не само мълчат, но ме и слагат на пързалката. И сега вместо аз да им връча една разработка, която я имам у мен, която касае държавата за загуби от 300 до 500 млн., аз ще я дам на партньорските служби, ще я пратя във Вашингтон и от Вашингтон ДАНС ще получат информация по същия силов модел, по какъвто получиха за Христо Бисеров.
– А какво получиха за Христо Бисеров, знае ли се?
– Ако от ДАНС искат по този начин да работим – нямаме никакъв проблем. Пращам я там, където се полага, и обратно те получават информация от партньорските служби с прецизност до един час, нямаме никакъв проблем по отношение на това. Но тази наглост, проявена към мен и особено към президента Първанов, аз не мога да я замълча, защото така, както ми сложиха на мен четири микрофона, така ще сложат на президента Първанов четири микрофона и тогава държавата на България ще отече в канала.
Докато ме слушаха само мен – няма никакъв проблем, аз съм г-н Никой, но когато вече включиха в системата за подслушване и когато вече в кабинета на Папандреу се знае това, и когато в кабинета на председателя на Социнтерна Луис Аяла се знае това, и когато аз не можах да отида на съвещанието на 5 и 6 ноември в Истанбул, за да се срещнем и да доуточним работите по новия български ПАСОК, да научавам обратно, че съм със сянка на съмнение за някаква антидържавна, корупционна схема, просто не мога да премълча. Затова така директно, жестоко и категорично реагирам.
––––––––––––––––––––––––––––––––––
(1) Енрико Берлингуер е идеологът на еврокомунизма. Идеологията си той разработва в болницата, където се лекува след като е блъснат от самосвал в София по време на посещение при Тодор Живков.
(2) Жорж Марше е лидер на Френската комунистическа партия. През 1977 г. той влиза в конфликт със Социалистическата партия, която обвинява в опортюнизъм. През 1979 г. е един от малкото европейски лидери, които подкрепят съветската агресия в Афганистан. През 1981 г. се кандидатира за президент и печели 15,6% от гласовете.
(3) Червените бригади са италианска крайнолява терористична организация. Заражда се в началото на 70-те. Най-известният й атентат е отвличането и убийството на италианския премиер Алдо Моро през 1978 г. През първата половина на 80-те Червените бригади провеждат още много акции, съпроводени с убийства на висши политически дейци. Приема се, че след масовите арести, последвали убийството на сенатор Роберто Руфили през 1986 г., организацията се разпада. Последната й известна изява обаче е чак през 2001 г. – декларация в подкрепа на атентаторите от 11 септември.
(4) Борис Николаевич Пономарьов е секретар на ЦК на КПСС. Несменяем ръководител от 1955 до 1986 на международния отдел, който отговаря за връзките с чуждестранните комунистически партии.
(5) Герхард Шрьодер – федерален канцлер на Германия между 1998 и 2005 г. от социалдемократическата партия. След напускането на поста преминава на работа в Газпром.
- Кой прибира парите за бежанците?
Стотици хиляди левове се разпределят непрозрачно от Държавната агенция за бежанците
.
Николай Чирпанлиев. Снимка: в. „24 часа“ Под благовидния предлог, че трябват спешни мерки за решаване на бежанската криза в страната, без обществени поръчки шефовете на държавната институция раздават пари по собствено усмотрение. Това, от своя страна, позволява тайни договорки и всевъзможни корупционни схеми между чиновници и бизнесмени.
Използвайки вратички в Закона за обществените поръчки (чл. 90, ал. 1, т. 4), шефът на Агенцията за бежанците Николай Чирпанлиев и чиновниците му наемат фирми чрез „договаряне без обявление“, установи проверка на BPоst.bg.
Стартът на тази практика е даден през октомври, когато фирма „Гея –Дек“ ЕООД е наета за „спешния ремонт на общежитията за имигранти в столичните квартали „Военна рампа“ и Враждебна“. Впоследствие тя получава и 190 546 лв. за изграждане на санитарни възли, и ВиК и електрическа инсталация. От телевизионни репортажи със скрита камера обаче стана ясно, че бежанците във „Военна рампа“ нямат тоалетни.
Както BPost.bg съобщи, на 20 ноември по неизвестни критерии е избрана напълно неизвестната фирма „Сим Адвайс“ ЕООД за ремонта на сградите в Националния детски екологичен комплекс в село Ковачевци. Куриозното в случая е, че ден преди сключването на договора, съдия – изпълнител запорира имуществото на фирмата заради дълг от 130 000 лв. на собственика Ивайло Пашов. „Бизнесменът“ е бивш служител в охранителната фирма „Ипон“ на лидера на ГЕРБ Бойко Борисов и често парадирал с това.
В средата на миналия месец, пак по „договаряне без обявление“ е фирма „Бат секюрити“ ЕООД е избрана да охранява бежанските центрове във „Военна рампа“ и „Враждебна“. В Агенцията за обществените поръчки не е посочен срокът на сключения договор. Впоследствие обаче става ясно, че на охранителя са платени 142 848 лева.
На 12 ноември се появява съобщение на Агенцията за бежанците за взето решение фирма „Хитбилдинг“ да бъде ангажирана за строително-ремонтните работи на пет от десетте сгради в бежанския лагер в Харманли. Не са известни критериите за избора й.
По идентична схема неизвестната „Зевс секюрити“ също „удря джакпота“. Тя е избрана да инсталира автоматичните пожароизвестителни системи и аварийното евакуационно осветление във Военна рампа“ и „Враждебна“. Чиновниците в Агенцията въобще не са притеснени от факта, че фирмата е едва на 8 м. и няма никакъв опит в бранша.
Безобразията в парите за бежанците продължават и с определянето на фирмата – доставчик на спално бельо за бежанците. По неизвестни причини е посочена… фирмата „Изола парадайз“ със седалище в Слънчев бряг. Неин собственик е Иван Петров, известен повече с фирмата си „Изола Петров“.
Последните 2 обществени поръчки са дадени на две фирми, собственост на турския гражданин Ахмет Юмербейоглу. Първата поръчка е за доставка на 2 000 двуетажни метални легла за бежанците в Харманли, „Враждебна“ и „Военна рампа“. Друга фирма на Юмербейоглу – „Д и Ш“ ООД, която е регистрирана в Джебел, е одобрена да достави 4 000 матрака, възглавници и одеяла, както и 8 000 комплекта спално бельо.
Близо седмица BPost.bg прави опити да се свърже с председателя на Държавната агенция за бежанците Николай Чирпанлиев. Секретарката му обаче измисляше всевъзможни оправдания, за да скрие шефа си, особено след като разбра, че се интересуваме от начините, по които се разпределят държавните и европейски пари за чужденците.
Източник: Bpost.bg
- 4 млн. долара откраднати от наследството на Ванга
Фондацията „Ванга“ е станала приют за кадри на бившата политическа милиция ДС, показва разследване на в. „Галерия“, цитирано от „Слава“. Освен безспорни авторитети в организацията, която е основана на 4 декември 1994 година, в нея са се загнездили офицери и агенти от бившата Държавна сигурност, като целите им са чисто меркантилни, твърдят източниците на „Галерия“.
Част от тези хора окупират Ванга през последните няколко години от живота й. Дори се твърди, че точно те са сложили ръка върху милионите долари на пророчицата.
По онова време сред най-близките й са магистратът Димитър Вълчев, тогава районен прокурор в Петрич, сега във ВКП, бившият шеф на КАТ в града Павел Канджиков, бизнесменът и кмет на Мелник Емануил Деведжиев и полицейският началник Димитър Лъонов – въобще отбрано общество.
Имената на почетния член на фондацията Димитър Вълчев и неговия приближен Емануил Деведжиев изплуват в мистерията с изнесените милиони на петричката пророчица в САЩ.
През 1996 г., малко преди смъртта на Ванга, двамата прелитат океана и кацат в Чикаго. При това успяват да пренесат в САЩ 4 милиона долара, собственост на петричката пророчица, твърдят пред Галерия отлично информирани за трансфера на парите. Предават ги в ръцете на български емигрант в Чикаго. След време при едно от идванията му в България мъртвото му тяло е открито във водите на река Дунав. Какво става с милионите долари на баба Ванга, е пълна мистерия.
Източник: ПИК
- Facts about Bulgaria, the country most of you had probably not heard of
Source: 9gag.com
- 2000 г.: Защо напускам България? / Променило ли се е нещо днес?
Авторката на публикувания по-долу тъжен и разтърсващ текст е Яна Добрева, журналист по образование и драматург по призвание. До началото на новия век тя написва в България 8 пиеси, поставяни в различни български театри. (Сред които са „Пясъчен пъзел“, играна в Театър 199; „Да поиграем на чилик“, представена от Държавен пътуващ театър; „Боже! Крокодили!“, играна в Държавния сатиричен театър, и др. )
Добрева печели награди от международни конкурси за драматургия още в средата на 90-те – в Германия през 1994 г. и във Франция през 1995 г. През 1997 г. е номинирана в международен конкурс в Лондон. Международната фондация „Гео Милев“ пък я награждава преди години за принос към националната ни драматургия.
Преди 13 години Яна, съпругът й и 10-годишният им тогава син заминават за Канадa. Преди да тръгне от родината си през септември 2000 г., Яна написва този много силен и разтърсващ текст, публикуван преди време в „Литературен форум“ /2002 г./, който текст и днес се разпространява и споделя обаче във Фейсбук. И се оказва, че не са малко хората, които го приемат за нещо, написано скоро, а не преди 13 години.
.
- Яна Добрева със семейството си при първото й връщане за коледните празници в България, 2001 г. Вдясно са родителите й, актьорът и преподавателят доц. Илия Добрев и актрисата Нина Стамова. Снимка: в. „Сега“
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––-
Когато на 9 юли мъжът ми изчезна от къщи… Когато на 10 юли вечерта го намерих пребит и изхвърлен на един строеж… Когато лекарят от Бърза помощ заяви, че няма да го качи в линейката, защото бил наркоман… Когато му постави тази „диагноза“, без въобще да го прегледа, ей така, от разстояние… Когато все пак успяхме да стигнем до „Пирогов“…
Когато там го държаха пет часа в коридора, прехвърляха го от кабинет на кабинет, крещяха му и не разбраха, че целият му мозък е в кръвоизливи… Когато дори твърдяха, че нищо му няма и бяха готови да не го приемат в болницата… Когато молех санитарите да не блъскат количката с болното му тяло… Когато се оказа, че не става с молби, а с пари…
Когато полицията отказа да води следствие, защото мъжът ми, който беше в безсъзнание, не искал да им съдейства… Когато ги попитах, ако беше умрял, пак ли щяха да чакат неговото съдействие… Когато следователите даваха невярна информация на собствения си министър и се опитваха да е прикрият случая… Когато страхът се настани сред близките ми… Когато се оказа, че никой, никой, никой не може да те защити… Когато трябваше да наема охрана като че ли сме престъпници…
И най-вече когато не знаех какво да кажа на 10-годишния ни син – къде е баща му, който никога не отсъства от къщи… Когато недоумявах как да обясня на малкото дете, че сега татко месеци няма да може да се грижи за него и да го обича, както преди… Когато сърцето ми беше раздробено на парчета, защото, когато пребиват до смърт добрите хора, сърцата лесно се пръскат от мъка…
Тогава реших, че се отричам от България.
Отричам се от тази България, в която живеем днес и сега.
Отричам се от тази България, из която престъпниците се разхождат необезпокоявани.
Отричам се от тази България, която е рай за мошениците, далавераджиите, крадците, убийците. И ад за честните и почтените хора.
Отричам се от тази България, в която властва Абсолютната Безчовечност.
Отричам се от тази България, в която вече няма ценности. Няма идеали. Няма достатъчно смели хора и истински родолюбци. Не е останала никаква чувствителност и никакво уважение към личността.
Има само изтребление на таланти. И камари лъжи. Като например, че престъпността е намаляла, както и емиграцията.
Аз ви казвам, че не е така. Ние с мъжа ми сме част от огромна емиграционна вълна. В момента заминават при тези, които като нас преди десет години обичаха това място, наречено „родина“. Тези, които страдаха от идеали. Тези, които мислеха, че родината е свята и че е грях да я изоставиш. Тези, които изгубиха много самолети с приятели. Тези, които плачеха върху опустелите писти на аерогарата, но упорито си повтаряха, че човек трябва да живее там, където се е родил. И че другото се казва „предателство“.
Тези, които тогавa тичаха по митингите на СДС и вярваха в новото бъдеще.
Тези, които искаха да живеят тук и никъде другаде. Тези, които имаха илюзии и смятаха, че ако всеки прекопае своята градина, нещата ще се оправят и всички ще живеем по-добре. Тези, които десет години работиха, без да се занимават с политика, без да членуват в партии и без да влизат в никакви групировки. Тези, които създадоха ценни и полезни неща и ги създадоха със собствените си ръце. Тези, които не праха пари. Тези, които бяха потенциалът на България. Тези, които в началото на 90-те взеха грешното решение!Да, в началото на 90-те години ние с мъжа ми искахме да живеем тук. Защото обичахме България. Преди две години, когато подадохме документи за емиграция, ние пак искахме да живеем тук. Защото обичахме България.
Сега, когато заминаваме, ние отново искаме да живеем тук. Но тук не може да се живее. Всеки, който не краде и не убива, всеки, който се е опитал да направи нещо в България и за България, знае истината – държавата само пречи. Държавата непрекъснато пречи.
Всъщност държава няма. Няма и политика. Има само управляващи, мафия и биячите на мафията.
Има чудовищна, крокодилска посредственост, която се разпростря навсякъде. Превзе цялата власт. Запрати интелигентните, мислещите, чувстващите и можещите хора в панелните им кутийки – да се чудят как да изхранват децата си! Разположи се. Унищожи всичко, изградено досега. Не построи нищо ново. И вместо мисионери, които да разпръскват светлина, разпрати навсякъде безмозъчни същества, които размахват палки и гърмят с пистолети, строят къщи с басейни, трудно връзват две думи в изречение, слушат чалга и от време на време с удоволствие пребиват някой от съвсем оределите си сънародници.
Честито, господа Мутри! Победихте!
Нанесохте се зад къщата ни, решихте, че един метър от задния ни двор бил ваш метър, подкопахте оградата ни, че даже и я поливате всеки ден, за да падне по-бързо, рязахте кабелите на тока и на телефона ни, плашихте съседите с пистолети. И докато наивно вярвахме, че се избивате само помежду си, оказа се, че избивате въобще наред. Който не ви е симпатичен. Заради един метър от задния двор! И когато се опитвахме да решим спора по общини и по някакви управления по незаконното строителство, всички вдигаха рамене и казваха: „Този го изпраща депутат. За него ни звънят от Народното събрание.“
Господи, това ли е България!
Всеки ден ние сме унизени, смазани, обезверени. Всеки ден напълно загубваме смисъла на нещата, защото всеки ден се случва по една история, която много прилича на моята юлска драма. Случва се на улицата, в трамвая, в магазина, в някое от милиардите чиновнически учреждения. Навсякъде. Историята се състои от различни факти, от различни оскърбления, но всъщност това е една и съща история – тази на пълното унижение на човешкото достойнство. В крайна сметка в момента се пише историята на унищожението на българския дух.
Е, господа Мутри и тези от Депутатите, които стоите зад тях. Наздраве!
Подкопаната ни ограда ще падне всеки момент. И за мен тя е символ на подкопаната България, която скоро съвсем ще рухне. Моята ограда, моята България, моите надежди, моята защита, моята романтика, моите любови, моите радости и болки, моят театър, моите пиеси, моят дядо. Всичко, което беше мое.
Е, господа Мутри и тези от Депутатите, които стоите зад тях! Разбихте мечтите ни, както се разбива човешка глава.
Дали пък да не ви благодаря? Задето ме излекувахте от патриотизма ми. Вече не милея за вашата България. Знаете ли, подарявам ви метъра от задния ни двор.
Вземете си метъра, вземете си и цялата къща! Та вие така и така си взехте всичко. Взехте ни и силите да се борим да останем тук. Можете да ни довършите. Блъскайте бъбреците, удряйте, чупете, рушете, ритайте, размажете мозъците ни! Така по-бързо ще си останете само вие. И все пак ще има проблем. Един единствен проблем. Колкото и да не ви се вярва, Ботев и Левски ще ви гледат отнякъде. Тях не можете да ги разстреляте отново. Няма как да ги обесите. Няма как да ги пребиете. Няма как да ги предадете. Те са тук. Те никога няма да емигрират.
Това е, господа Мутри и тези от Депутатите, които стоите зад тях. Ние сме поредните българи, които напускат вашата България.
Ние сме поредните, които се умориха да се опитват да направят нещо за тази страна. Напускаме не по икономически, а по човешки причини. Тук не можеш да се развиваш. Тук не можеш да мечтаеш. Тук не е препоръчително да следваш моралните си норми. Морал?! Губиш играта. Защото тук се играе друга игра. И тя е мръсна. Ние сме поредните българи, които заминават, въпреки че искат да живеят тук. Ние сме поредните изгонени българи.
Само че идеализмът вероятно е заболяване. А в това отношение моето семейство е фамилно обременено. Ето защо отнасям със себе си една друга България. България на дедите ми. България на детството ми. България на родителите ми. България на брат ми. България на приятелите ми. България на моите илюзии.
Вземам си слънцето на България. Вземам си и Родопите.
Ще се връщам в тази моя България.
Защото в крайна сметка, господа мутри и тези от депутатите, които стоите зад тях – вашата България си е само ваша. Тя няма да е вечна. Тя все някога ще свърши. Има природни и духовни закони, господа.
Има приказки, в които децата вярват. Има приказки, в които вярвам и аз. В тях вярват и всички мои близки същества – тези, които ми помагат да прекося живота си. Хората от моята кръвна група. Нашите сърца туптят в един ритъм. А нашите души говорят български. И в която и точка на света да се намираме, ще продължим да говорим все този език – Българският на Ботев и Левски.
Знаете ли за какво става дума в приказките, господа?
В тях Доброто накрая винаги побеждава.
Яна Добрева
- Орешарски готов да закрие Комисията по досиетата, но когато си свърши работата
Никола Лалов, Mediapool
.
Премиерът Пламен Орешарски обяви, че Комисията по досиетата ще бъде закрита, след като си свърши работата, но не би приел това да стане по-рано. „Останал съм с впечатление, че Комисията по досиетата отвори почти всички досиета – какво повече да отваря? А ако не е, да побърза и да си свърши работата. След като си свърши работата, не виждам за какво трябва да съществува“, заяви Орешарски в сряда, след като от БСП отново заговориха за закриването на комисията.
Само няколко часа по-рано председателят на парламентарната вътрешна комисия Атанас Мерджанов (БСП) официализира намерението на левицата да превърне комисията в Институт за национална памет, който просто да съхранява документи от миналото. Според него сегашната комисия, „вместо да има позитивен характер, внася разделителни линии в обществото“.
„Аз не възприемам тази комисия като вечна, а като комисия с определена задача. Тази комисия има задача, която не е безгранична във времето. Когато свърши своята работа, не виждам основание за съществуването й. След известен период от време – например 20 години – кого всъщност ще проверява тази комисия? Родените по днешно време?”, посочи Орешарски.
Според оценките на председателя на комисията Евтим Костадинов, „ако тези, които ни предоставят документите, са прецизни, би трябвало в рамките на година и половина – две да приключим“. Военното разузнаване, Министерството на правосъдието и Националната разузнавателна служба обаче все още не са изпълнили задължението си да предадат всички документи.
В сряда Мерджанов оспори и значението на закона, по който работи Комисията по досиетата, приет по времето на тройната коалиция.
Според него законът нямал оздравяващ характер в сектор „Сигурност“ и „внася повече разделителни линии, защото непременно когато се спомене за издигане на определена личност в някоя институция, ние се вторачваме, и тези, които не са съгласни, прибягват на първо място до закона“.
„В същото време искам да кажа, че въпросът не е на дневен ред в парламента, тъй като имаме сериозни ангажименти по данъчните и социалните закони. Но във всички случаи тази дискусия трябва да се проведе и да се прецени дали в този си вид и състав Комисията по досиетата е нужна на обществото и дали не би било по-правилно и полезно постепенно да се превърне в Институт за национална памет, който да съхранява обективни действителности от близкото и по-далечното минало“, заяви Мерджанов в сряда пред БНР.
БСП се зае приоритетно с дейността на Комисията по досиетата, като поиска законови промени, които да възстановят „чадъра“ над висши ДС-кадри в цивилното и военното разузнаване. Тази инициатива обаче не получи подкрепата на парламентарния партньор ДПС и временно е замразена. В същото време излезе неофициална информация, че БСП готви направо закриването на комисията, а председателят й Евтим Костадинов заяви, че „лица и кръгове в БСП имат интерес да пречат на дейността на Комисията по досиетата“.
Преди дни офицери от запаса излязоха с предложение за закриване на комисията, а Мерджанов в сряда се съгласи, че те „имат реално основание да не одобряват действията“ й.
Според него законът за разкриване на документите на ДС и лицата, които са сътрудничили, нямал оздравяващ характер в сектор „Сигурност“. „Ние виждаме, че той внася повече разделителни линии, защото непременно, когато се спомене за издигане на определена личност в някоя институция, ние се вторачваме, и тези, които не са съгласни, прибягват на първо място до закона“.
По българското законодателство няма забрана за хора, работили за ДС, да заемат публични длъжности.
Мерджанов смята, че дискусията за Комисията по досиетата трябва да върви паралелно с обсъждането на четирите закона в сектора за сигурност. За тях е създадена работна група под ръководството на министъра на вътрешните работи. Преди Нова година тя трябва да приключи своята работа и в началото на следващата година да бъде представен пакетът от закони.
Пакетът, включващ общ закон за националната сигурност и отделни документи за НРС, НСО и военното разузнаване, бе подготвен преди извънредните парламентарни избори, като бе постигнато съгласие НРС да премине към изпълнителната власт, а НСО да остане към президентството. БСП и ДПС обаче спряха процедурата по приемането им, като се готвят да ги пренапишат. Една от лансираните възможни промени бе извеждането и на НСО от контрола на президента.
Очакванията са, че държавният глава ще възрази не само за тази промяна, но и за евентуалното закриване на Комисията по досиетата.
Мерджанов коментира и председателя на комисията Евтим Костадинов, който бе излъчен от редиците на БСП.
„Вижте, всеки може да бъде излъчен от определена политическа партия и в същото време изобщо да не се съобразява по никакъв начин с целите, интересите и идеите на партията. Още повече, че той винаги се е… оправдавал в защита и в спазването на закона“, каза Мерджанов.
В същото време той отхвърли допускането, че има „някакви забележки към състава и действията на председателя на комисията“.
- Корабът на Църквата в бурите човешки
Теофил, Сonservative.bg
.
Показват публично блудни сцени с йеромонах в голям манастир. Май почти цялото му братство е в плен на содомския грях. Не изпитват срам от това, правят си пошли шеги с падението си. Епископ – известен блудник, чревоугодник и сребролюбец – сега е обвинен и в симония (опит да купи духовен сан). Висшите духовници в управителното тяло на Църквата нехаят, оставят го в списъка на достойните да стане един от тях. Обвиняват могъщ архиерей в убийството на свой събрат, той пък иска разследване за опита да бъде отровен трети свещеноначалник. Произвежда се църковен съд над друг епископ, задето май, въпреки монашеския си обет, има тайно семейство и дете и симпатизира на масоните…
Не, това не са сцени от „Борджиите”. Това са истински новини от Българската православна църква само от последната седмица. Либералният мейнстрийм тържествува. Изпълва ефира и социалните мрежи с жлъчните си коментари за расоносците, които са призвани да показват морал, смирение и духовност, а всъщност…
Тези, които иначе са за узаконяване на еднополовите бракове, сега са скандализирани, че йеромонахът – гей се е поддал на греховната си страст. Това са същите тези, които считат себе си за просветени хора, които никога не биха посветили себе си или децата си на Бога, ставайки свещеници или поемайки монашески подвиг. Te просто не вярват, че Бог съществува, а смятат, че християнството и религиите въобще са средновековни заблуди. Те са агностици от нов, европейски клас – модерни и образовани, надхвърлили примитивизма на комунистическите си предходници с техния „войнстващ атеизъм”, които обаче, довършват започнатото от последните.
За четвърт век български преход, тези светли умове успяха с публичните си позиции да убедят обществото, че Църквата в България е маргинализирана общност – традиционно-ритуално сдружение, което има протоколни задължения по отношение на държавата, между другото покрива духовните нужди на най-примитивните и лековерни слоеве на населението, а тези, които го ръководят се занимават само с имотни разправии, тънат в разкош и произвеждат периодично скандали. Да се посветиш на Църквата в България днес е занимание непрестижно – препитание на отчаянието и последен пристан за полуобразовани несретници, които нямат никакъв друг вариант за оцеляването си.
Предимно такива свещеници и монаси успява да привлече нашата Църква, при това в изключително ограничен брой (само в един голям манастир в Румъния има повече монаси, отколкото в цяла България; мюсюлманските духовници у нас също са повече от православните свещеници, въпреки много по-големия брой на официално определилите се като православни християни). Печалните резултати на този отрицателен подбор, започнат още от безбожния режим, са видни за всички и днес. Положението няма да се подобри, докато много повече хора не се обърнат към свещеническото и монашеско призвание.
Колкото до модерните агностици, те никога не са се интересували какво всъщност представлява Църквата. Коментират нейните проблеми единствено като средство в необявената война срещу нея, чиято цел е сломяването ѝ, отказа ѝ от основополагащите истини на учението и нравствеността, които проповядва, и подчиняването ѝ на либералния дневен ред.
Всичко това няма как да не обезкуражава неголемия брой истински верни християни, онова малко стадо Христово, съставляващо Църквата на земята. Усещането за безсмислието на всякакви верови усилия (след като тези, които би трябвало да са стълбове във вярата, така лесно падат) лесно може да доведе до отчаяние. В такива моменти трябва да си припомняме какво е Църквата според нейното собствено учение.
Разбира се, тя е и кораб, носещ общността на спасяващите се грешници – един ще стигне до обетования бряг, друг ще изпадне зад борда, но може и с Божия помощ да настигне кораба плувайки и да бъде изтеглен обратно на него.
Църквата на земята е и малка армия, водеща бран с поднебесните сили на злото. В тази война на живот и смърт едни воини са по-силни и опитни, получават по-високи звания и отговорности. При все това, остават еднакво уязвими за вражите оръжия, падат ранени, а понякога и погиват.
Но най-вече Църквата е Богочовешки организъм, мистично Тяло Христово, в което ние сме членовете, а Сам Господ е Главата. В нея присъстват както спасените, така и спасяващите се, живите и вече покойните, ангелите и човеците. Църквата е свята тъкмо заради светостта на своя Основател и Глава – Този, Който проля кръвта Си, за да победи света, потъпка дявола и обезсили смъртта – и заради Светия Дух, Който я изпълва с благодат. Ние, земните членове, не сме свети, а сме призовани да се стремим към святост. По пътя към тази цел има падания и ставания, грехове и покаяния, както и непрекъсната борба за достигане на съвършенство. Това, което не ни достига, Бог ни го допълва, поради великата Си милост.
Каквито и недостойнства да имат българските монаси и свещеници, каквито и грехове да вършат в лично качество по своята паднала човешка природа (за които и ще бъдат съдени, когато застанат пред престола на Всевишния), то те си остават нашите свещеници – над главите им е излята благодатта на Св. Дух чрез полагането на ръцете на епископите, които са ги хиротонисали. Те пък я имат от епископите, които са хиротонисали тях и така нататък назад във времето до онези бивши прости рибари, митари и изцелени блудници, които получиха същата благодат в деня на Петдесетница, когато се роди Църквата, и които знаем днес като Христови апостоли и ги облажаваме за тяхната святост.
Затова, не бой се, малко стадо (Лук. 12:32)! „Щом вярвате в Христа Спасителя, христоносци, вие вярвате и в Неговото дело. А Неговото дело е Църквата, корабът на спасението. На него се носят воинствата на спасените и спасяващите се. Това Свое дело Господ е основал върху вярата, яка като камък. Както е рекъл и прорекъл: на тоя камък ще съградя църквата Си и портите адови няма да ѝ надделеят (Мат. 16:18).” (св. Николай Велимирович).
- Възможни са нови форми на протест и изостряне на политическо противопоставяне в България
Протестният потенциал в българското общество нараства в условията на общо и трайно недоверие към институциите, на задълбочаване на несигурността и скъсяване на хоризонта на предвидимост за хората и фирмите. Това се казва в публикувания в понеделник междинен доклад на Лабораторията за управление на рискове (ЛУР) към Нов български университет (НБУ), създадена и ръководена от бившия премиер Иван Костов.
Докладът разглежда гражданските протести като фактор за несигурност в страната, без да ги оценява положително или отрицателно.Паралелно с високия протестен потенциал в българското общество, експертите от аналитичната група констатират, че различните групи протестиращи не успяват да постигнат съгласие за общи цели и мотиви.Те отбелязват, че основната протестна енергия не е породена от искания, а от политически грешки и провали.
Според тях основен фактор, който ограничава протеста, е спонтанният бойкот на всяко политическо лидерство и съзнателният избор за оставане в рамките на гражданското действие. Това създава нетрайна смес от гражданско действие с политически искания. Отказът от политическо действие е и отказ от политически подходи, цели и средства за постигането им, най-важното сред които е единството, се казва в междинния доклад.
„Въпреки протестите, относителното увеличаване на протестиращите групи и на готовите да протестират, те не обединяват усилията си и не увеличат влиянието си“, е изводът на експертите.
Докладът обръща внимание и на т. нар. „контрапротести“. Според анализаторите публичните акции на привърженици на управляващите са всъщност традиционни манифестации. Те не са граждански, а изцяло политически феномен, предназначен да създаде мит за симетричност, с който да омаловажи гражданските протести. Социологическите сондажи обаче достатъчно ясно са показали, че обществената подкрепа за протестите и за проправителствените манифестации не е симетрична.
Интересен ефект, отчетен от лабораторията, е, че със своята основна атака, целяща оставка на правителството, разпускане на Народното събрание и провеждане на предсрочни избори, протестите консолидират изпълнителната и законодателната власт.
Според направения анализ общото противопоставяне срещу протестиращите намалява различията и сближава Коалиция за България, ДПС и „Атака“ в парламента, като по този начин прикрива процесите на разпад.
Докладът отбелязва очакванията на управляващите за относителна изолация на гражданския протест и постепенното му затихване в зимните месеци, стимулирано от направените „бюджетните социални стъпки“, с които се очаква да се демотивират отделните групи с конкретни искания към закона за бюджета.
Според експертите от ЛУР обаче по-скоро има вероятност за поява на нови форми на протест и за изостряне на политическото противопоставяне. От лабораторията напомнят, че протестите имат потенциал да предизвикват политическа криза, както се е случвало през зимите на 1990, 1996/97 и 2013 г.
Източник: Mediapool
- МВР и НАП осигурявали чадър за финансови измами за близо 40 млн. лева
МВР и НАП са осигурявали чадър на група, разследвана за укриване на близо 10 млн. лева от ДДС и пране на 30 милиона лева. Това заяви главният секретар на МВР Светлозар Лазаров, който посети Пловдив за представянето на новия шеф на полицията в града Пламен Узунов.
Виктор Кадири, Dariknews.bg
По думите на Лазаров става въпрос за две пловдивски фирми, които са внасяли сухо мляко от държави от Европейския съюз, след което са ги продавали по различни мандри. 1/3 от продаденото мляко е било с фактури, а останалото „под масата“. По документи част от стоката е била апортирана в други фирми, като по този начин измамниците са придобивали дялове в тях.
По време на акцията, за която Дарик радио писа още миналата седмица, са претърсени 23 адреса на територията на градовете Пловдив, София, Варна, Исперих и Монтана и са задържани петима души. За трима от тях се смята, че са контролирали цялата дейност и има искане за задържането им под стража. Останалите двама са пуснати с парична гаранция. Двама от измамниците са живели на съпружески начала в София, където са били задържани, а истинската съпруга на единия е хваната във Варна.
„Някои от задържаните бяха много изненадани, че се занимаваме с тях, защото имали чадър от МВР и структури на Министерството на финансите“, разказа още Лазаров.
По думите му част от групата е била разследвана преди около година, но нищо не се е случило в последствие. „Освен двете пловдивски фирми, се разследват още 30 юридически лица, сред които има и две офшорни компании, регистрирани на Шейселските острови“, каза в допълнение говорителят на Окръжна прокуратура Галина Андреева.
Срещу трима от задържаните е повдигнато обвинение за това, че в периода между февруари 2009 г. и април 2012 г., в Пловдив са избегнали установяването и плащането на данъчни задължения за близо 2,5 млн. лева.
По думите на Андреева двете пловдивски фирми се водят собственост на клошар от Монтанска област.
Още едно лице се издирва по случая с нападнатите трима чужденци на бул. „Сливница“ в София, каза още Лазаров. Нападнатите бяха двама сирийци, а един е ливанец. До момента за нападението има задържани две лица, каза главният секретар. За задържането им са събрани достатъчно доказателства. Става дума за грабеж, има приложена сила и отнети финансови средства, уточни Лазаров. По случая все още се работи.
По думите му няма данни в София да се е увеличила престъпността след бежанския поток. Случаят от последните дни не е единственият грабеж на територията на България към настоящия етап. Въпреки това полицейското присъствие в София е засилено, каза още главният секретар, както заради бежанския поток, така и заради самоинициативите на отделни организации у нас. По този повод е имало специална среща между министъра на МВР и главния прокурор.
- Евросъвет предлага да се въведе минимален доход между 400 и 1000 евро в ЕС
Всички европейски държави да въведат минимален доход, който да варира между 400 и 1000 евро, ще предложи Европейският икономически и социален съвет на Европейския парламент и Европейската комисия. Това съобщи Анри Малос, председател на Европейски икономически и социален комитет.
Анри Малос. Снимка: в. „Сега“ „Всяко лице, което легално е във Франция, трябва да получава като минимум определена сума и, ако той не може да получава тази сума от трудови доходи, тогава държавата го компенсира. Това е един от елементите ни от концепцията ни за социална Европа, за да се избегне социалният дъмпинг, защото именно той храни екстремизма и ксенофобията и това изключване, за което в момента в центъра са българските и румънските емигранти“, обясни той. Малос не е голям оптимист, че предложението ще бъде прието.
„Надяваме, че следващата Европейска комисия ще бъде по-отворена към тази концепция, която според идеите ни, върви към сближаване в Европа.
Важно и значимо е – да има съгласие, между всички социални актьори. Важното е да се подсигури принцип за минимален доход във всички европейски страни и след това – да се определи ножицата между 400 и 1000 евро, между по-развитите държави. Следващата цел е малко по малко тази ножица да се затвори и сближи, което ще отнеме време”, заяви още Малос. Според него за въвеждането на подобен инструмент ще са нужни 5-6 години.
„Ако се тръгне към решение за въвеждане на социален минимум, то трябва да бъде съобразено с реалностите, включително и в по-бедните страни, а това не е лесно“, коментира идеята министърът на труда и социалната политика Хасан Адемов. „Очевидна е целта, която г-н Малос визира, да се намали ножицата между ниските и високите доходи, между различните нива на заплащане в отделните европейски страни, но не случайно той говори за препоръка, имайки предвид и ситуацията, която съществува към днешна дата в някои от европейските страни. Не е лошо човек да си поставя цели. Надяваме се, че следващата Европейска комисия ще бъде в състояние да стигне до едни минимални нива на заплащане, които да бъдат договорени със социалните партньори и страните-членки на Европейския съюз, за да може да си стигне до нива, които да са общоприемливи, без от това да се увеличат безработните”, заяви още Хасан Адемов.
Източник: в. „Сега“
- 12 бизнесмени, които движат икономиката на света
B списъка на „Форбс“ за 2013 г. на най-влиятелните в света има всякакви хора – политици, общественици, милиардери, изпълнителни директори и бюрократи. 12 от общо 72-те имена, подбрани от „Форбс“, са на предприемачи. Те формират една още по-елитна подкласация на основатели на компании и предприемачи, които със своите идеи и бизнес на практика движат икономиката на света и освен това променят живота на хората.
Списъкът на най-влиятелните бизнесмени в света се характеризира от 3 неща – те са само мъже, работят главно в САЩ, с бизнес предимно в IT индустрията.
Нещо, което свързва и 12-те обаче, е че всеки от тях е изградил своя бизнес от нулата и вече използва своето влияние и пари, за да прави две неща – участва в благотворителни каузи и се опитва да разреши проблеми на глобалното развитие на човечеството. Затова и основен критерий за тази класация е не личното богатство на бизнесмените, а как те променят икономическото и социалното развитие по света с бизнес и благотворителност.
Бил Гейтс Не е изненадващо, че номер едно в този списък е основателят на „Майкрософт“ Бил Гейтс, който продължава да бъде най-богатият човек на света, като държи това място от 1994 г. насам. Гейтс в момента е председател на борда на директорите на корпорацията и има състояние в размер на 72 млрд. долара. През последните години шефът на софтуеърния гигант постави много високи стандарти в световните усилия за изкореняване на цяла група от различни болести от детски паралич до ХИВ. Благодарение на влиятелните си връзки с милиардери съмишленици като мексиканеца Карлос Слим и Майкъл Блумбърг, Фондацията „Бил и Мелинда Гейтс“ успяха да съберат дарения на стойност 335 милиона долара досега, отбелязва „Форбс“.
Лари Пейдж (вляво) и Сергей Брин Втора позиция в списъка на най-влиятелните предприемачи си поделят създателите на „Гугъл“ – Лари Пейдж (състояние 24,9 млрд. долара) и Сергей Брин (24,2 млрд. долара). Лари Пейдж, който е и изпълнителен директор на най- престижната компания в Силиконовата долина, дава огромни суми пари за изследвания и нови технорешения.
През септември той обяви новата инвестиция на „Гугъл“ в „Калико“ – компания, създадена, за да се справя с предизвикателствата на болести, характерни за възрастните хора.
Сергей Брин пък отговаря за Google X, подразделение на компанията, което непрекъснато демонстрира на света нови изобретения в областта на технологиите като кола без шофьор и очилата на „Гугъл“, на които е монтиран преносим компютър. По-рано тази година той и съпругата му Ан Войжицки, с която от скоро са разделени, дариха 52 милиона долара на фондацията „Майкъл Джей Фокс“ за борба с болестта на Паркинсон.
Марк Зукърбъг Трети в класацията е основателят и главен изпълнителен директор на „Фейсбук“ Марк Зукърбърг (19 млрд. долара). На 29 години Зукърбърг е най-младият предприемач, който влиза в престижния световен списък. Той увеличи многократно влиянието си, като започна кампания да реформа в областта на имиграцията в САЩ и за технологично образование. Миналата година Зукърбърг дари акции за 10 милиона долара на компанията му на фондацията на обществено развитие на Силиконовата долина.
Майкъл Блумбърг На четвърто място в престижната класация е поставен доскорошният кмет на Ню Йорк и собственик на една от най-влиятелните информационни агенции в света Майкъл Блумбърг, със състояния 31 млрд. долара.
Масайоши Сон, изпълнителен директор на “Софтбанк“ Пети е генералният директор на Softbank – японецът Масайоши Сон (9,1 млрд. долара), следван от американския изобретател и бизнесмен Елън Мъск (6,7 млрд. долара), който е и главен изпълнителен директор на компанията „Спейс експлорейшън текнолоджис“.
Тери Гоу, генерален директор на Foxconn Седмата позиция е за тайванския бизнесмен Тери Гоу – генерален директор на компанията Foxconn, която произвежда продукти за Apple и друи ИТ брандове. Състоянието на Гоу се оценява на 4,8 млрд. долара. Осми е шефът на софтуерния гигант „Оракъл“ – американецът Лари Елисън (41 млрд. долара).
Елън Мъск, изпълнителен директор на “Спейс експлорейшън текнолодзжис” В челната десетка попадат още мениджърът на най-голямата китайска търсачка „Байду“, (наричана китайския „Гугъл“ – Робин Ли (11,1 млрд. долара) и шефът на „Данготе груп“ в Нигерия – Алико Данготе (16,1 млрд. долара).
Лари Елисън, изпълнителен директор на “Оракъл” Последните две места в класацията – 11-то и 12-то, заемат съоснователят и крупен инвеститор в едни от най-печелившите IT проекти – LinkenIn, Facebook и PayPal – Рид Хофман (4,4 млрд. долара) и основателят на първия в Африка мобилен оператор Ceitel – Мохамед Ибрахим ( 1,1 млрд. долара).
Мохамед Ибрахим, основател на първия мобилен оператор в Африка ––––––––––––––––––––––––––
Източник: в. „24 часа“
- „Ранобудните монтанчани” протестират срещу тровенето им с хвост пълен с тежки метали
Ул. „Д-р Стамен Илиев“ в гр. Монтана, 2.11.2013 г. Снимка: „Ранобудните монтанчани“ Протест срещу хвостохранилището край Чипровци се проведе в Монтана. Това съобщи за Агенция „Фокус” Петър Пенчев, организатор на протестиращите „Ранобудните монтанчани” и председател на Асоциацията на свободното слово „Анна Политковская” (За смъртните заплахите срещу него, Еврочикаго вече писа тук).
Днешният протест се е провел пред Областната администрация в Монтана, на който са присъствали около 100 души, каза той. Протестиращите са се организирали в социалните мрежи. „Ние ще продължаване да се борим и да протестираме”, каза Пенчев. Местните управници се опитаха да направи един черен пиар, като поканиха един доцент, който цитира едно число 120, което е накрая на наредбата при най-тежките индустриални и промишлени почви, че там има допустимост на арсен. Ние протестираме за въздуха, който дишат всички хора в града. При топло време, хвостът се разнася като прах”, каза Пенчев.
Хвостът в града е 12 пъти над нормата. Според протокол, който е Евротест-контрол ЕАД, за химичните в стойностите на хвоста, 890 % над нормата за замърсяване е арсенът, оловото е с отклонение 490 % и живакът е – 670 %, заяви Пенчев.
Той посочи, че първото искане на протестиращите е – веднага да се спре хвостът, идващ от Чипровци. Той беше спрян два месеца, след като подадохме искането си, уточни Пенчев.„Второто ни искане е – тези 15 – 16 километра, които са изпълнени от проект, да бъдат разкопани, и хвостът да бъде изваден, защото подпочвените води са много високо в Монтана. Третото ни искане е – да се смени ръководителят на проекта за водния цикъл на Монтана, който беше зам.-кмет по строителството, и през април беше осъден на последна инстанция от съда. Той за нас е престъпник”, каза Петър Пенчев. Четвъртото искане на протестиращите се касае до смяната на канализационните тръби и поставянето на етернитови.
По думите на Петров – тези искания, и сигналът за замърсяването на града, са постъпили в Прокуратурата, Главна дирекция „Регионална политика” на Европейската комисия, ОЛАФ, ДАНС, защото, според него, това е заплаха за националната сигурност. Уведомени са парламентарната комисия за околната среда, министърът на околната среда и водите Искра Михайлова и президентът Росен Плевнелиев”, добави Пенчев.
Източник: Агенция Фокус