Авторски
- Депутат поръчал да пребият ексшефа на АЕЦ „Козлодуй“
Депутат е заподозрян за побоя над бившия шеф на АЕЦ „Козлодуй” Александър Николов, съобщи в. „Стандарт”. Преди близо 10 месеца той бе нападнат от двама маскирани пред дома му. След пердаха Николов бе насинен и почти с откъснато ухо. Случаят все още не е разплетен.
Според новия директор на Първа атомна Валентин Николов една от версиите на разследващите водела към народен избраник. Николов обаче отказа да назове име.
Според мълвата във Враца става въпрос за местния депутат от ГЕРБ Николай Коцев
който неочаквано напусна доброволно парламента. Преди да влезе в Народното събрание, Коцев печелел доста от обществените поръчки в атомната централа, но след като Александър Николов й станал шеф, кранчето секнало, говорят в АЕЦ.
„Чул съм тези слухове, както и много други небивалици, че съм купил половин Враца. Никога не съм викан на разпит”
категоричен е пред изданието Коцев.
Източник: bnews.bg
- Стиглиц: Американската мечта днес е мит
Растащото неравенство, породено от политическа система, облагодетелстваща богатите, води до по-нисък растеж в САЩ, смята Нобеловият лауреат за икономика
Нобеловият лауреат за икономика Джоузеф Стиглиц посочва, че цената на неравенството е висока.Снимка: Ройтерс.
Някога смятана за страна на възможностите, днес САЩ се борят с рястащо неравенство и политическа система, която облагодетелства богатите за сметка на останалите, което води до по-нисък растеж и рискува да погребе американската мечта, смята Джоузеф Стиглиц.
„Съединените щати работиха здраво за да създадат американската мечта, но днес тя е мит“, пише Нобеловият лауреат за Financial Times. Според него неравенството в Америка е на най-високата си точка за близо век, като пропастта между средната класа и богатите се разширява.
„САЩ се възприемаха в миналото като страна на средната класа, но това вече не е вярно“, посочва Стиглиц. „Днес бъдещето на децата ни зависи повече от доходите на родителите им, отколкото това е така в европейските или други развити държави.“
Според статистически доклад неравенството в доходите на домакинствата в САЩ е нараснало с 18% от 1967 г. насам, макар тенденцията да се е забавила през последните години. Темата се очертава да бъде дискусионна в изборната 2012 г., като демократите твърдят, че богатството на републиканският кандидат за президент Мит Ромни го отдалечава от обикновените американци.
Стиглиц смята, че различните регулации, особено тези във финансовия сектор допринасят за неравенството. ”Финансовите регулации позволяват хищническо кредитиране и порочни практики, свързани с кредитните карти, като прехвърлят средства от дъното към върха. Това правят и законите за фалита, които дават предимство на дериватите”, посочва той.
Икономистът твърди, че американците все повече са били карани да смятат, че голямото неравенство в доходите е резултат от по-бърз растеж, но този избор е некоректен, тъй като щатската икономика е растяла по-бързо в десетилетията след Втората световна война, когато неравенството е било по-малко, отколкото след 1980 година.
Западните страни с най-стабилни икономики, каквито са скандинавските, имат най-ниска степен на неравенство, отбелязва Стиглиц.”Учебниците ни казват, че може да имаме повече равенство в обществото само за сметка на растежа и ефективността, но по-внимателният анализ показва, че всъщност плащаме висока цена за неравенството понеже то допринася за социална, икономическа и политическа нестабилност, а оттук и за по-нисък растеж”, обяснява нобелистът.Според него за предотвратяване на задълбочаващото се неравенство САЩ трябва да преустановят орязването на разходите за държавно образование и другите програми, които разширяват възможностите за бедните и средната класа. ”Стъпки в правилната посока са подкрепата на президента Барак Обама за тези инициативи и „Правилото Бъфет”, което призовава най-богатите да плащат поне такъв дял от доходите си като данъци, колкото и по-бедните”, смята Стиглиц.
Икономистът критикува предложенията на републиканците за удължаване на данъчните облекчения относно капиталовите печалби от времето на президента Буш-младши. Някои икономисти обаче, както и демократи, обявиха подкрепата си за тях през последните месеци.
„Страната ни е изправена пред избор – ако продължава по старому, както през последните десетилетия, липсата на възможности (за широки слоеве от населението – бел. ред.) ще доведе до по-голямо разделение в обществото, белязано от по-нисък растеж и по-голяма нестабилност”, предупреждава Джоузеф Стиглиц.
Източник: investor.bg
- В Македония действат принципите на Гьобелс
Кадър от македонския филм "Трето полувреме" Интервю на Биволъ със Спас Ташев
за македонския филм „Трето полувреме“ и неговата политическа пропаганда; историческата истина около депортирането на евреите от Македония и Тракия в нацистките концлагери; българската държавническа политика срещу агресивните опити за международно дискредитиране на България; правителственото посещение в Израел и водените разговори за спасението на българските евреи.
Спас Ташев е бивш зам.председател на Агенцията за българите в чужбина, създател и пръв директор на Културно-информационния център на Р. България в Скопие през 2006–2009 г. – Г-н Ташев, на 3-ти септември в Скопие беше затворената предпремиера на скандалния филм „Трето полувреме“, който стана повод за реакция в Евроинституциите. На нея са поканени акредитираните дипломатически мисии в Р. Македония, но не са присъствали български представители. Защо?
– Ако наши представители присъстваха на предпремиерата, пред тях щеше да има две възможности: или при някоя сцена, показваща българите като агресори, да напуснат прожекцията, или да останат до нейния край. При евентуално напускане скандалът щеше да се разрази веднага на територията на Р. Македония. Липсата пък на реакция и оставане до края означава съгласие, което би създало огромно напрежение сред обществеността в България. Така че полезният ход е бил именно неприсъствието.
– В България все още малцина са тези, които са гледали филма и имат пълна представа за него. На какво се основават тогава българските реакции срещу този филм?
– Засега е обявено, че премиерата на „Трето полувреме“ ще бъде на 15-ти септември /събота/ в Битоля по време на кинофестивала „Братя Манаки“. Логично е, когато един филм официално не е представен, малко хора да са запознати с него. За съдържанието на филма съдим основно по публикациите за него в македонската преса. Освен многобройните журналистически материали, налични са и статии и интервюта на самия режисьор на филма Дарко Митевски. Изчел съм всичките тези публикации и със съжаление трябва да констатираме, че става въпрос за поредната антибългарска манипулация. Това не са вече познатите ни фалшификации на историята, а е налице пълна размяна на ролите на персонажите. Тук обаче дебело трябва да се изтъкне, че тези днешни манипулации имат своите дълбоки корени в миналото, а в наш ущърб е, че ние като българи още навремето не сме реагирали, което не говори добре за външната ни политика.
– Какви са манипулациите и с каква цел?
– Ами става въпрос за една груба фалшификация на историята на футболния клуб „Македония“, която е инспирирана от сърби. През 1975 г. в Скопие сърбинът Душан Станимирович написа статия за македонския прогресивен спорт под наслов „Принос към въпроса за ролята и заслугите на СК „Македония“ от Скопие в народния отпор срещу българската окупация“. Това е една абсолютна измислица в духа на столетната антибългарска пропаганда в тези земи. Почти 40 г. по-късно режисьорът Дарко Митревски поема тази фалшифицирана история и я претворява във филм. Самият Дарко Митревски е половин етнически сърбин. Ето как нагледно пропагандата на комунистическа Югославия, която някои наричат Сърбославия, днес продължава да се провежда в съвременна Македония.
– А кое конкретно е изопачено във филма „Трето полувреме“?
– Основните фалшификации са две. На първо место това е историята на футболния клуб „Македония“, който е представен като борец срещу българите. Това е пълен абсурд. Именно българската власт след 1941 г. създава ФК „Македония“, негов председател е инж. Димитър Чкатров от Прилеп, а член на Управителния съвет е Димитър Гюзелев от Дойран. И двамата са видни дейци на ВМРО, като студенти са членували в Македонската младежка тайна революционна организация, но през 1927 г. са разкрити от сръбските власти. Чкатров е осъден на 10 години затвор, а Гюзелев на 20, от които излежава 5. И двамата, като български патриоти, се включват в създаването на Българските национални акционни комитети през 1941 г. и активно съдействат на българската власт в Македония. Гюзелев дори става директор на радио Скопие, което се явява един от основните лостове на българщината. През 1943 г. техните имена са обсъждани като евентуални министри на правосъдието, или на външните работи в София, и то с оглед на евентуален външнополитически завой на България към сближаване с англо-американците. Заради тяхната родолюбива дейност, през 1945 г. те са осъдени на смърт в Титова Югославия. Така че да се приписват някакви антибългарски прояви на ФК „Македония“ е гавра с паметта на Чкатров и Гюзелев.
Другата фалшификация е около депортацията на евреите във Вардарска Македония през 1943 г. Връзката на това събитие с филма става през съдбата на треньора на ФК „Македония“ Илеш Шпиц, който е евреин и е трябвало да бъде депортиран. Това обаче не се случва, защото инициативата за спасяването на Илеш Шпиц тръгва именно от Чкатров и Гюзелев. През 2008 г., когато пребивавах в Скопие, бе публикувана единствената засега статия, която обективно изнася фактите. Авторката Лиляна Дамовска, която добре е познавала Илеш Шпиц, написа, че той „никога не се оплака за това, което му се случи, но имаше искрена и трайна благодарност за скопяни, които му спасиха живота. Мълчеше, защото вероятно знаеше кой му спаси живота и при какви обстоятелства… Спасителят на Шпиц, председателят на клуба Чкатров и членът на Управителния съвет Димитър Гюзелев през 1945 г. били обявени за народни неприятели и били разстреляни“. Ето я истината. Противно на нея в разпространените от самата Р. Македония трейлъри на филма се вижда как български войници разстрелват евреи или ги депортират с вагони, на които с огромни букви на латиница е изписано BULGARIA. Това е една чудовищна лъжа. Тя дори надхвърля досегашните мащаби на македонистките фалшификации, тя има за цел морално да уязви България, да очерни нашия образ по света и да отнеме огромния капитал на българския народ като спасител на българските евреи.
– През тази година вие издадохте документална книга за депортацията на евреите от Вардарска Македония и Беломорието. Какво разкрива вашето изследване?
– Да, написах подобна книга. Дори съвсем наскоро тя бе издадена и на английски език благодарение на евродепутата Станимир Илчев. В Мексико и Аржентина бе издадена на испански. През тази седмица бях включен в правителствената делегация, която посети Израел. На 11-ти септември бяхме в Яд Вашем в Ерусалим. След официалната церемония аз и още двама членове от делегацията останахме в Яд Вашем и водихме дълъг разговор за историята на еврейската общност в България и за нейното спасяване в годините на Холокоста, което е уникално явление в европейската история. По време на тази среща представих и подарих екземпляри от моята книга. Излишно е да казвам, че интересът към тематиката за депортацията и смъртта на повече от 11 хиляди македонски и беломорски евреи бе огромен. Изтъкнах няколко основни факта: През 1941 г. Югославия и Гърция са победени и окупирани от Германия. В тези военни действия България не участва. Впоследствие Германия отстъпва на България част от правата си, по силата на подписаната капитулация. Но съгласно протокола за това отстъпване, статутът на тези земи ще бъде уреден след края на войната. Затова официалният термин, който германците използват по отношение на българското присъствие в Македония, е администриране. В същото време големите стопански предприятия остават германска собственост, а през цялото време там пребивават германски войски. Това са рамките, които определят правният статус на външните евреи. Поради тези причини те не стават български поданици, а остават югославски /респективно гръцки/, т.е. на практика германски военопленници. Действително, през март 1943 г. български полицаи участват при вдигането на македонските и беломорските евреи и транспортирането им до транзитните лагери в Лом и Скопие. Документите обаче са повече от категорични. В тези два града германската полиция официално поема контрола над евреите. В Скопие са натоварени на три германски влака, в Лом са качени на три югославски и един австрийски кораб. Охраната на тези транспорти е германска. Германци поемат депортираните в лагерите на смъртта, нацисти извършват и самите убийства. По време на тези събития няма македонски или беломорски евреи, убити от българи. Тези факти са твърдо установени както с документи, така и с фотографии и дори документални киноленти. Въпреки, че водихме подробни разговори, никой от присъстващите на срещата не възрази срещу моите доводи. Тук искам да добавя и нещо много важно. Документите говорят, че български войници не са участвали пряко във вдигането на евреите от домовете им. В „Трето полувреме“ обаче са показани именно български войници да депортират или дори да разстрелват евреите. С оглед на фактите, на македонските пропагандни твърдения срещу България трудно ще повярват по света, но това не означава, че ние трябва да мълчим срещу тези извращения. Защото не бива да забравяме гьобелсовият принцип в нацистката пропаганда, че една лъжа, повторена сто пъти, става истина.
– Г-н Ташев, имате ли информация как в чужбина възприемат филма „Трето полувреме“?
– Ами както казах, все още малко хора са го гледали. След предпремиерата му в Скопие се свързах с мои бивши колеги от други дипломатически мисии в Скопие, които са били на единствената за сега официална прожекция. Не съм кинокритик, но тук ще си позволя да представя думите на един от тях: „филмът е треторазряден“ и ако не е била раздуханата в медиите интрига, едва ли някой би му обърнал сериозно внимание. Има обаче и едно друго мнение на мой колега от филмовата индустрия в Македония, което заслужава да бъде проучено. Според него много елементи в „Трето полувреме“ са взаимствани, или направо плагиатствани от един стар сръбски филм „Монтевидео“, който има подобен футболен сюжет, но този път между България и Сърбия, но в който все пак побеждава спортната етика. Надявам се, че кинокритиката ще обърне внимание на това твърдение и ако то се окаже истина, нека филмът да получи и съответната професионална оценка.
– Какви предизвикателства стоят пред България по този въпрос?
– Догодина се навършват 70 години от спасяването на българските евреи. Акцентът трябва да бъде поставен именно върху това събитие, защото е единственото по своите мащаби в света. Големи европейски нации с дълбоки демократични традиции не направиха това, което направи българският народ за своите съграждани евреи. Разбира се, това българо-еврейско приятелство се корени дълбоко назад във времето, защото евреи са помагали на Левски, укривали са наши революционери, евреи са били членове на ВМРО, почти 1000 евреи са загинали във войните на България за нейното национално обединение. Така в окопите се е родило братство, което издържа изпитанията на времето. Популяризирането на тези факти у нас и по света само ще издигне образа на България и със сигурност ще бъде предпоставка за бъдещи национални успехи и гордост.
- „Щедри“ крадци хвърлят пари по улиците на Лос Анджелис
На необичайна гледка станаха свидетели жителите на Лос Анжелис в сряда. Въоръжени банкови обирджии, преследвани от патрулни коли, хвърляха пачки с пари по улиците на града.
Безпрецедентното раздаване на пари продължило около час и половина, а обирджиите си спечелили прозвището „съвременниците на Роби Худ“. Според униформените обаче действията на обирджиите не били проява на щедрост, а опит да се изплъзнат на полицаите.
Всичко започнало в 10 сутринта, когато била обрана голяма банка в града. Двама от обирджиите се качили на черен джип Volvo и потеглили с висока скорост. Благодарение на патрулиращите полицейски и репортерски хеликоптери над града колата им бързо била забелязана и преследването започнало.
За изненада на полицаите заподозрените не се опитали да се измъкнат, карайки с висока скорост, а хвърляйки пари през прозорците на колата си. Според униформените целта на обирджиите била да съберат голяма тълпа по улиците и така да затруднят преследващите ги полицаи.
След като хвърляли пачки долари в продължение на час и половина, улиците на Лос Анджелис се напълнили с чакащи за лесни пари. Тогава престъпниците решили, че е време да се слеят с тълпата, но опитът им за бягство бил осуетен.
Двамата обирджии са задържани и ще бъдат съдени. Полицията издирва още двама предполагаеми съучастници.
Интересното е, че се издирват и хората грабили пари от земята, както и една жена, която успяла да отмъкне пачка пари от черното Volvo, докато полицаите арестували престъпниците. По-долу вижте видео от събитието.
Източник: ФоксНюз и Automedia.bg
- Дерменджиева: Подобно подмазване и зависимост на медиите от управляващите не е имало
Доста аналогии могат да се направят между времето на управлението на Тодор Живков и времето в момента и по-конкретно, откакто ГЕРБ са на власт. Това каза в интервю за БГНЕС Мария Дерменджиева, изследовател на архивите на ДС, преводач и журналист.
Една от ярките аналогии е отношението на медиите към управлението и към властта, изобщо към хората, които са силните на деня. Това явление го имаше и по времето на комунизма, но има и някои разлики, аналогията няма пълно покриване, смята Дерменджиева.
Докато едно време страхът от цензурата и конформизма по принцип към строя, особено към края на 80-те години, е доста силен, тук в момента по-скоро имаме не толкова страх, освен битовия страх да не си загубиш работата, но има по-скоро едно подмазване с цел медиите да продължат да получават парите, от които са зависими. В по-голямата си част медиите непряко се финансират от държавата и са абсолютно зависими от властта, независимо дали от централната власт или от местната власт в провинцията, отчита Дерменджиева, която участва и като изследовател в НПО „Медийна демокрация“.
В регионалните медии е много характерно, доколкото са останали регионални медии, защото те са в много окаяно състояние, те зависят от това – ако не критикуват местната власт и местните феодали, тогава нямат проблем с финансовото си осигуряване. Именно това е проблем, защото той води основно до автоцензура при журналистите, не до толкова до „цензуриране отгоре“, както се казва, е наблюдението й.
„Разбира се, има теми табута, личности табута, фирми табута, но… Съмнява ме, че има списък официално закачен някъде в редакцията, че само за определени фирми, хора и организации не може да се пише нищо лошо. Но тези неща се знаят от колегите и автоцензурата е най-важният фактор, който ограничава медийната свобода и изобщо професионалното разгръщане на журналистите“, споделя личен опит от изследването Мария Дерменджиева.
Министърът на културата е казал истината, разбира се, защото това е начинът на управление на това правителство. Аз се съмнявам, че нарочно го е казал, защото не смятам, че господин Рашидов е човек, който иска да си навлече сам гнева на хора и въпроси допълнителни. Факт е, че след това имаше официално съобщение от страна на министерството, че са извадени думите му от контекст, че не бил казал точно това и някакви такива обяснителни истории показва, че късно е осъзнал всъщност какво е казал, коментира тя обсъждания казус за облагодетелстваните от премиера Борисов в казаното от министър Рашидов в Сатиричния театър.
Тази фраза не е най-важната от гледна точка на поведението на политиците в публичното пространство и в частност пред медиите. Много по-страшно е, че поведението на политиците от управляващата партия е безпардонно спрямо журналистите и тон в това отношение дава премиерът. Него, понеже медиите го обичат, казано жаргонно, радва се на публично и на медийно внимание много повече, отколкото е необходимо, затова той разчита, че каквото и да направи, каквото и да каже, то ще мине. Както и се получава в крайна сметка, защото има редица случаи, в които медии цензурират негови гафове, извеждат от контекст други неща, които е казал, вместо да се фиксират и да акцентират върху някой гаф, обобщава Мария Дерменджиева.
Спомням си, че на някакъв форум, сега точно не мога да се сетя по какъв повод беше, предполагам, че 9 май, около Деня на Европа и годишнината от Втората световна война, той каза, че България била обявила война на СССР. Това почти никъде в националните медии не излезе, а това си е сериозен гаф, припомня си тя.
Има и други такива примери, които биха могли да покажат, че от самите медии, тъй като са зависими, от самите журналисти идва автоцензурата, това, че се идеализира образа на премиера, дори се внушава симпатия към поведението му. От друга страна е цинично, имало е случаи, които не са излизали в телевизиите, но в интернет са били пускани, когато той се обръща към журналист и казва: „Я си гледай работата!“, което е абсурдно като поведение на премиер и изобщо на политик, когато е отказвал да отговаря и заради неудобен въпрос е ставал и си е тръгвал, дава пример и като журналист Дерменджиева.
Този процес е двустранен. Имам наблюдения, че в самата гилдия журналисти, които задават неудобни въпроси, не ги обичат колегите им. Тях ги изолират, защото оттам нататък те не могат да си свършат работата, за която са пратени, а именно да популяризират и рекламират дейността на премиера и на правителството като цяло.
Това също е голям проблем, защото вместо да се обръща внимание именно на нещата, за които всъщност са работа на журналистите – да информират хората за всичко, което се случва в управлението на държавата – те се опитват да прикриват по този начин и само да хвалят. Затова мисля, че до такава степен никога не е било толкова голямо подмазването и зависимостта на медиите от управляващите, категорична е Мария Дерменджиева.
Това има и този ефект, че хората очакват точно това. Те искат от Бойко Борисов да зависи всичко, те го харесват като командващия парада, генерала на армията, затова за тях е съвсем нормално всички негови министри и хора от правителството да го слушат, а не да задават въпроси, да коментират, да мислят, казва тя, запитана как ще коментира думите на Рашидов „Слушам“, когато се отнася за премиера.
Това е най-сложният въпрос всъщност, защото той зависи до голяма степен от избора за изход от самите медии. Тъй като една голяма част от журналистите, които са способни и склонни да изразяват собственото си мнение и позициите си и да не се съобразяват с това, което е удобно на правителството и редакционното ръководство, повечето вече са изтикани в ъгъла или по-скоро в социалните медии така наречени, социалните мрежи, собствени блогове. Там се търсят алтернативните варианти да се изразяват позициите, казва Дерменджиева в отговор на въпрос какъв е изходът на медиите, за да се върнат към общественото си призвание.
Но това не е изход, защото това, че доверието към традиционните медии се срива за сметка на това в социалните медии не означава, че традиционните медии ще умрат или ще спрат да манипулират общественото мнение. Тоест начинът не е този. Има различни тези за изход, например, слушах Георги Лозанов, който обясняваше, че и пресата би трябвало да бъде регулирана със закон, сериозните вестници да получат някакъв начин за финансиране, такива идеи се бяха завъртели в медийното пространство като идеи. Обаче държавната регулация, както виждаме и по електронните медии не е особено ефективна, след като СЕМ не си върши работата. Маса непрофесионални и неколегиални прояви останаха без последствие по т.нар. медийни войни, които всъщност са един инструмент на бизнес войните. Не смятам, че един закон би решил нещата, убедена е Дерменджиева.
От трета страна като сме говорили с колеги, когато питаш „Какво трябва да се направим? Как да го направим? Какво може да се направи?“, всеки вдига рамене и казва: “ То просто затъваме все повече, все по-страшно става“. Всъщност много отчайващо звучи това, което говорим. Сега това писмо, което е написано до комисар Круз, подписано от редица журналисти, пак викаме някой да дойде да ни помогне отвън. Не става, ако ние сами не се вземем в ръце и не се опълчваме на тези практики, които се опитват да ни налагат. Това изисква усилия, това изисква кураж, това изисква много много воля, апелира и като гражданин тя.
При всички случаи има нещо, което може да се направи по-лесно, това е защитата на журналистите от съдебни преследвания за клевета и прочие. Защото имаше наскоро прецедент с колега от Русе и абсурдно е такова решение на съда. Те не трябва да се коментират тези неща, решенията на съда, но просто тук няма как да не се коментира. Не може запис на диктофон журналистически да не бъде признат като доказателствено средство. То е ясно, че не е събрано по НПК, но просто няма как да не бъде взето под внимание. Виж със СРС-та е друго то
и в Парламента върви като доказателство, едва ли не, иронизира вече и като изследовател на близкото минало Дерменджиева.
Аз с преводи се занимавах много по-отдавна. Още като студентка започнах да превеждам. Дори не бих се нарекла журналист като професия. Аз влязох много по-късно и по-скоро като коментатор и изследовател на различни документи, архивите на ДС, по-скоро такива неща съм правила в журналистиката – изследвания и разследвания в някакъв смисъл, казва тя запитана дали в преводите бяга от ситуацията с медиите в България. Аз основно съм превеждала по-скоро научни книги – по политология, по културология, най-различни исторически книги. Предизвикателството, което поех с превода на четирите книги на Херта Мюлер, нобеловата лауреатка от 2009 г., беше огромно и в началото се притеснявах дали да го приема или не. Поради стечението на обстоятелствата, че съм завършила румънска филология и знам немски, а пък тя е от германски произход, но е родена в Румъния и използва доста неща, включително и игри на думи с румънски има в книгите й, и това ми даде някакво самочувствие, че няма да имам никакъв проблем с езика й, но от друга страна наистина без добрата редакторска работа на Любомира Лазарова, не бих се справила толкова добре, споделя друга част от професионалната си биография Мария Дерменджиева.
Херта Мюлер е много странен и човек, доколкото я познавам през книги й, странен автор. Не съм предполагала, преди да започна да чета нейните книги, че с кратки изречения, в които има подлог и сказуемо, няма допълнения и общо взето без много обстоятелствени пояснения, нещо, което е абсолютно нехарактерно за немския език, може да се постигне такова въздействие. На моменти имаш чувството, че пари, в други моменти виждаш цветове, а когато погледнеш – в изречението има три или пет думи. Страшно експресивна е и поради това е сложна за превод. От друга страна тя, така както пише простичко, така на моменти си измисля думи. Прави едни звукосъчетания, които на немски звучат по особен начин, което много често остава непреводимо на български, характеризира стила на забележителната авторка Дерменджиева. В крайна сметка много важно е и съдържанието на книгите й. По един странен начин тя пресъздава усещането за това какво е тоталитарната държава, какво е диктатурата, какво е хората да бъдат непрекъснато измъчвани, да са под страх, основно психически тормоз, а и физически, особено в книгата, заради която тя взе Нобеловата награда „Всичко свое нося със себе си“. Последната книга, която вече съм я превела и в момента се редактира и скоро ще бъде публикувана, тя може би в най-голяма степен по човешки го разказва, има повече история като сюжет вътре, като фабули. Тя много ме впечатли, защото там става дума за приятелството и как хората реагират срещу държавата, диктатора, службите, които се опитват да ги направят предатели и доносници. Това е всекидневието на хората, които са следени непрекъснато и как реагират в близките си приятелски кръгове и как когато се появи съмнението в предателство се унищожават връзките между хората, което е едно от фаталните последствия от диктатурата и от тоталитарната власт за душата на човек. Не мога все още да кажа заглавието на последната книга, която предстои да излезе, защото имаме малък спор с редакторката, усмихва се Мария Дерменджиева.
Проблемът е, че се създава манталитетът на доносника, който продължава да функционира и не е нужно да има ДС и някой да ходи във ведомственото, примерно на министър Цветанов, и да пише някакви неща. Важно е, че всеки е готов да разказва включително и измислици, само и само, за да успее да изпъкне и да се придвижи напред и нагоре и да стане симпатичен на тези, от които зависи с цената на това, че съседът, приятелят или колегата ще бъде потопен, е тъжната констатация за времето ни на Мария Дерменджиева и като изследовател и като гражданин.
По темата „медии“ можем да говорим с дни – като се започне от конкретни казуси, случки и оплаквания и се мине през научното им интерпретиране. Лошото е, че повечето проекти, които се правят на тази тема и дискусии, стигат до едно ниво, което не води по-нататък. Стига се до нивото на обобщаването. Наистина намират се някакви точни формулировки за това какви са проблемите на медиите – че са зависими, че това, че онова, но от там нататък няма следващи крачки и гилдията не се обединява и дори напротив – обратното – разединява се и това пролича напоследък и покрай медийните войни, за които споменах и това е ужасно, защото по този начин ролята на четвърта на власт на медиите и на журналистите изобщо изчезна, те са придатък на първата и на втората власт. У нас се получава малко особено нещо, защото имаме само една изпълнителна власт и нейните придатъци, защото включително законодателната власт е придатък, консултативен орган един вид на изпълнителната власт. Съдебната власт виждаме как въпреки опита за прозрачност в момента, в кавички го казвам, също абсолютно е подвластна на изпълнителната власт през законодателната власт. Получава се един омагьосан кръг, в който медиите, които биха могли да изиграят една много по-сериозна роля като коректив в тази ситуация, абсолютно изчезват като четвърта власт, е нерадостната констатация на Дерменджиева.
Източник: БГНЕС
- Над 70 % от българите не одобряват икономическата политика на кабинета
Седемдесет и два процента от българите не одобряват действията на правителството на Бойко Борисов срещу икономическата криза. Това показва проучването на „Трансатлантически тенденции“ (Transatlantic Trends).
Изследването е по проект на германска неправителствена организация „Джърман Маршал Фонд“ (German Marshall Fund) и е проведено между 2 и 27 юни 2012 г. в САЩ, Русия, Турция и 12 страни членки на ЕС, сред които и България.
Неодобрението към икономическите действия на националните правителства е най-високо в Испания – 73%, България – 72%, Италия – 66% и Португалия – 65%.
Средно 56% от анкетираните в Европа не одобряват действията на собствените си правителства. В САЩ този процент е 52%, а в Русия общественото мнение е разделено – 46% не одобряват, но също толкова са и хората на обратното мнение.
Българите се чувстват най-засегнати от икономическата криза
В Европейския съюз 65% от анкетираните се чувстват лично засегнати от икономическата криза, а в САЩ – 79%.
Най-висок този процент е в България и Португалия – 89 на сто. Следва Румъния с 88%.
Половината от европейските респонденти и 58% от американските пък заявяват, че биха подкрепили още съкращения на публичните разходи.
76% от европейците и 64% от американците са на мнение, че придобивките на икономическата система се разпределят сред малко малцинство.
Негативно отношение към Русия в ЕС и САЩ
Отношението към Русия се е преобърнало от позитивно към негативно и от двете страни на Атлантика. 42% от американците и 37% от европейците имат позитивно отношение към Москва.
Одобрението към Русия в България си остава най-високо, но е намаляло от 88% през 2011 г. на 78% днес. Следва Словакия, където положителното отношение към Москва е нараснало за една година от 58% на 64%.
75% от европейците и 60% от американците са на мнение, че руските избори не отразяват волята на избирателите. 46% от руснаците нямат доверие в собствените си избори, а 43%-имат.
Половината от руснаците пък имат позитивно отношение към САЩ и 64% към ЕС.
Българите с най-висока оценка за Меркел
Въпреки икономическата криза 61% от европейците все още оценяват членството в ЕС като позитивно за икономиката им. Традиционно в България висок процент – 81 на сто от хората имат позитивно отношение към ЕС, но само 47% смятат, че членството в ЕС се е отразило позитивно на българската икономика. По-ниска оценка има само във Великобритания, където едва 40% биха оценили членството като икономически позитивно.
Оценката за еврото обаче е много по-негативна. 57% смятат, че европейската валута се е отразила или би се отразила лошо на националните им икономики.
Всеки четвърти в Испания и в Германия подкрепя напускането на еврозоната. 52% от европейците одобряват начина, по-който канцлерът Ангела Меркел се справя с икономическата криза. Има обаче видимо северно и южно разделение в тази оценка.
Одобрението за Меркел е най-високо в България – 66%, във Франция – 64%, в Германия, Италия и Испания – 63%.
Обама – харесван, Мит Ромни – неодобряван
82% от европейците имат позитивно отношение към президент Барак Обама. Само 23% от тях обаче одобряват кандидата за президент на републиканците Мит Ромни.
Само 40% от българите биха гласували за Обама. Само руснаците и поляците имат по-лошо отношение към кандидата за втори президентски мандат – съответно 27% и 35%.
38% от анкетираните или нямат мнение или отказват да отговорят, а 39% не го одобряват.
Източник: Mediapool
- БККС пита еврокомисар Фюле за приписваните му от македонски медии антибългарски изявления
Георге Иванов и Щефан Фюле След неотдавнашното посещение в Брюксел на президента на Република Македония Георге Иванов и срещите му с висши представители на евроатлантическите институции, македонските медии публикуваха серия от материали, твърдящи, че еврокомисарят по разширяването и европейска политика за съседство Щефан Фюле и говорителят му Петер Стано са правили антибългарски изявления по повод на последните развития в отношенията между България и Македония.
Във връзка с това, Българският културен клуб – Скопие (БККС) e изпратил писмо до Щефан Фюле, което го информира за масираната антиевропейска и антибългарска риторика в македонското медийно пространство. Така например президентът на Европейския съвет Херман Ван Ромпой, председателя на Европарламента Мартин Шулц и генералният секретар на НАТО Андерс Фог Расмусен са злобно атакувани като „неприятели на Македония“ заради използване на международно утвърденото име на страната – БЮРМ, а Мартин Шулц е персонално обвиняван заради становището му Сърбия да признае Косово преди влизането й в ЕС. Така нареченият Световен македонски конгрес е публикувал становище, че „Македония няма да търси своето бъдеще в един Съюз, където мярка за солидарност са расизмът, нацизмът, фашизмът, апартейдът и колониализмът“.
Единствено еврокомисар Фюле е пощаден от гнева на македонистките проправителствени медии, поради приписваните му от тях антибългарски позиции. Вземайки повод от съвместната му пресконференция с президента Иванов, водещите македонски заглавия от последните дни са от типа на „Фюле предупреждава България да не блокира еврочленството на Македония“, „Фюле отхвърля критиките на България като съвсем нов член на ЕС“, „България няма поддръжка от Европа“ и т.н.
Както е известно, от 1 януари 2007 г. Република България е пълноправна държава-членка на ЕС и притежава целия спектър от права да предприема всички необходими мерки, адекватни действия и политически стъпки за осигуряване на добри междусъседски отношения със съседните на ЕС страни и по-специално с Република Македония.
По-нататък БККС обръща внимание на Щефан Фюле, че България не е членка на ЕС от „втора категория“, както неговите думи се интерпретират от македонските медии. БККС изразява опасения, че част от българското общество е разбрало изявлението на пресконференцията именно по този двусмислен начин, което българските граждани и българската общност по света могат да възприемат като обида.
В заключение БККС призовава комисар Фюле да изрази открито своята позиция по повдигнатия въпрос. Копие от писмото е изпратено също до Херман Ван Ромпой, Мартин Шулц и Андерс Фог Расмусен.
ПРИЛОЖЕНИЯ:
1. Становище на Световния македонски конгрес
2. Публикация за брифинг на Петер Стано, говорител на комисаря Щефан Фюле
3. Биографична справка за комисар Щефан ФюлеИзточник: bkks.org
- 34 години от смъртта на Георги Марков, интервю с брата на писателя
Никола Марков: Любен Константинов е човекът, който е трябвало да сипе отрова в чашата на Георги по заръка на ДС
На 11 септември преди 34 години в болница в Лондон почива големият български писател и критик на комунистическия режим Георги Марков. Лекарите констатират отравяне на кръвта в резултат непозната отрова, която не е оставила следи. Четири дни по-рано Марков е убоден от непознат мъж на моста „Ватерло”.
На мястото на убождането в крака на писателя лекарите откриват микроскопична сачма, чрез която е вкарана отровата, най-вероятно рицин.
Никола Марков държи книгата на Христо Христов "Двойният живот на агент Пикадили", на която се вижда снимка на единствения заподозрян по случая агент на ДС. Снимка: Христо Христов. Сайтът desebg.com публикува част 2 от видео интервю с Никола Марков, брат на писателя. В него за първи път той разкрива името на човека, който ДС е уговаряла да сипе отрова в чашата му по време на почивката му на о. Сардиния през юни 1978 г.
Това е българският емигрант в Германия Любен Константинов, който търгува с пощенски марки с Никола Марков. Този опит за ликвидиране на писателя предхожда покушението на моста „Ватерло” с няколко месеца.
По думите на брата на Георги Марков Константинов е получил шишенце с отрова от ген. Владимир Тодоров, началник на Първо главно управление на ДС (1986-1990), а през 1978 г. зам.-началник на комунистическото разузнаване.
Случаят е описан в книгата на журналиста Христо Христов „Убийте Скитник”, но без там Никола Марков да разкрива самоличността на Константинов.
Константинов отказва да изпълни „мократа поръчка” на ДС и предупреждава Никола, че е взето решение за убийството на Георги Марков.
В част 1 на интервюто Никола Марков разказва за семейство си, за Георги Марков като млад и за промяната, която донася в България 9 септември 1944 г.
Източник: desebg.com
Интервюто на Христо Христов с Никола Марков можете да видите чрез следния линк.
- Chicago Public Schools Union on strike for the second day
Contract negotiations ended about 8 p.m. Tuesday, with both sides expected back at the negotiating table at 11 a.m. Wednesday.
Chicago Public Schools Board President David Vitale said that at the end of more than 10 hours of negotiations on the second day of the strike, the schools made a comprehensive revised proposal of the contract one rejected Sunday.
As the strike entered its second day, parents voiced their frustration as they dropped their children off at a „Play at the Park“ program at Sheridan Park before going to work this morning.
Rachelle Cirrintano, who works at the University of Illinois at Chicago, worried about her 8-year-old son Rocco. The boy has a hard time adjusting to change, she explained. When she dropped him off this morning, he sat on a bench alone because he didn’t know anyone.
Other parents said they sympathized with teachers, for now.
There were also stirrings of impatience among teachers as they marched and chanted in the Loop this morning.
On the Near North Side, more than 60 teachers picketing outside George Manierre Elementary School stopped their chanting and marching for a few minutes around 9:30 a.m. to sing „God Bless America“ in honor of 9/11. The group, many holding signs, maracas and tambourines and wearing red, then began singing „This Little Light of Mine“ from a booklet with songs meant to inspire the union members.
Teachers from at least four other CPS schools joined the staff at Manierre, where parents can drop their children off during the strike. As teachers sang and marched, children from inside the building peered out windows.
Former CPS teachers and their relatives helped lead and pump up the crowd, which chanted „Teachers rights under attack. What do we do? Stand up, fight back!“
CPS has improved its initial offer to teachers of a 2 % base wage increase in each of the four years of the contract. The offer submitted to the union Sunday night offers teachers a series of base salary increases over four years, beginning with 3 % in the first year and 2 percent in each of the next three years.
The average teacher in CPS has 13.7 years of experience and is paid about $71,200, according to the Illinois State Board of Education.
The district’s proposal also retains salary bumps for furthering education and for teacher experience, although the „step“ increases for experience would be modified. CPS, which released an outline of its offer Sunday night, declined to give further details Monday.
The school board has made other concessions, including addressing a recall policy for teachers who had been laid off because of school closings, consolidations and turnarounds. The union has long sought such a policy, although officials said Sunday the district’s plan does not go far enough. The union has not disclosed details of its contract proposals.
For more info go to Chicago Tribune
- Спират достъпа до образование на български език в Босилеград
В основното училище „Георги Димитров” в Босилеград се е провела извънредна родителска среща, на която присъства и директорът на училището Методи Чипев. На нея е бил обсъден проблемът с липсата на учебници на български език за учениците, които изцяло се обучават на майчин български език. За това информира медиите председателят на Културно-информационния център „Босилеград“ Иван Николов.
Въпреки че в града в последните седем години се откриха седем паралелки от І до VІІ клас, в които обучението изцяло се провежда на български език, Министерството на просветата на Р. Сърбия все още не е осигурило учебници на български език. Поради тази причина родители и ученици са изправени пред решението да напуснат българските паралелки и да преминат в сръбските.
На родителската среща е била поискана спешна среща с министъра на просветата на Р. Сърбия, с председателя на Националния съвет на българското малцинство, с членовете на Комисията по образование към този съвет и с кмета на община Босилеград Владимир Захариев.
Родителите са решили да осведомят държавните институции на Р. Сърбия и Р. България, Европейската комисия и медиите. Те заявяват, че от 17.09.2012 г. няма да изпращат децата си на училище до момента, в който някой обърне внимание на техния проблем.
Източник: vmro.bg
- 11 години след 11-ти септември
Кота нула, снимана от самолет на 23.09. 2001 г. Да си спомним за симптоматичния 11-ти септември 2001-ва. За трагедията на хилядите загинали хора в срутилите се, горящи небостъргачи. За това как този чудовищен атентат промени света, не само Америка. За това как бе тълкуван, за какво бе използван и как бе преживян. За причините и следствията. И за това, че масовите убийства на случайни, невинни хора станаха част от историята на нашето време.
.
Из Уикипедия:
Снимка от спътник, направена на 12.09.2001 г. на която се вижда дим от все още тлеещите останки на Световния търговски център По официални статистики броят на загиналите при атентатите е общо 2974 души, без да се броят 19-те терористи. Това включва 2603 души, загинали в кулите в Ню Йорк и около тях, 125 в Пентагона, и всичките общо 246 души на борда на самолетите. В Световния търговски център по време на атаките се намират около 17 400 души. По-голямата част от тях успяват да се евакуират. Около 200 души намират смъртта си след като скачат от горящите сгради. Сред загиналите са 411 спасителни работници, най-вече пожарникари. Три дни по-късно, на 14 септември, Конгресът на САЩ почти единодушно приема резолюция, даваща разрешение на Джордж Уокър Буш да предприеме военни действия в отговор на атаката. Предложената от него на 12 септември резолюция би го упълномощила да води военни действия за в бъдеще без допълнително допитване до Конгреса спрямо всяка група, организация или нация, която той счете за застрашаваща сигурността на САЩ, а не само спрямо участниците в атентатите на 11 септември, но това искане не е прието. Президентът подписва закона, упълномощаващ военен отговор на атентатите на 18 септември. Официално е съобщено, че Осама бин Ладен и ръководената от него сунитска ислямистка терористична организация Ал Каида стоят зад този най-мащабен в историята на човечеството терористичен акт.
Теория за предварителна информация
Барак Обама пред Мемориала на жертвите на Кота нула, 11.09.2011 г. Според тази теория правителството на САЩ разполагало с достатъчно предварителна информация, за да предотврати или поне успешно противодейства на атентатите, но я игнорира съзнателно и не прави нищо. Аргументите в подкрепа на теорията според нейните поддръжници са следните:
- В своята книга „Хронология на терора“ (The Terror Timeline) независимият журналист Пол Томпсън събира репортажи от различни медии, според които правителството на САЩ, ЦРУ и ФБРса получили многобройни предупреждения за предстоящи терористични атаки в САЩ от правителствата и разузнавателните служби на Франция, Германия, Великобритания, Израел, Афганистан, Индия, Египет, Мароко, Русия и други страни. Така например през юни 2001 г. германските тайни служби (BND) предупреждават служители на тайните служби в САЩ: „Терористи от Близкия Изток имат намерение да използват търговски самолети за да нападнат сгради, символ на икономическата, военната и политическата мощ на Америка.“
- На 26 юли 2001 г., CBS News обявява, че министърът на правосъдието на САЩ, Джон Ашкрофт, спира да лети по търговски въздушни линии поради нови данни и преоценка на опасностите от търговските полети. Ашкрофт заявява пред пресата, че няма представа за причините за това предупреждение.
- Кметът на Сан Франциско Уили Браун получава предупреждение да избягва пътуването със самолет на 11 септември.
- В дните преди 11 септември авиокомпании, банки и застрахователни компании, по-късно засегнати от атентатите на 11 септември, купуват необикновено голям брой права за продажби на акции на по-късна дата. В доклада на Комисията за 11-ти септември се казва, че лицата, извършили тази търговия, не са свързани с Ал Кайда и следователно тази търговия не е счетена за подозрителна от членовете на комисията. Самоличността на тези лица не е оповестена.
- На 6 август на президента Буш e предоставена нота, озаглавена „Бин Ладен решен да удари в САЩ“.[По-късно в показанията си пред Комисията за 11 септември тогавашният съветник по националната сигурност на президента Кондолиза Райс определя това предупреждение като „информация от исторически интерес“. Телевизия MSNBC съобщава на 16 май 2002 г., че президентът Буш е получил планове за война срещу Ал Кайда на на 9 септември 2001 г.
Изчезването на черните кутии
Според Доклада на комисията за 11 септември черните кутии от самолетите (полет 11 и 175), блъснали се в Кулите близнаци, не са намерени. Обаче според работниците Майкъл Белоне и Никола Де Маси, участвали активно в почистването на останките от Световния търговски център, три от четирите черни кутии са намерени, след което са били прибрани от служители на ФБР. Говорителят на Националния борд за транспортна безопасност Тед Лопаткиевич казва, че не знае за друг случай на вътрешен полет, при който да не са намерени черните кутии на катастрофиралите самолети.Черните кутии от полети 77 и 93 са открити, но според ФБР са силно повредени и деформирани.
Претопяване на металните колони
Под ръководството на кмета на Ню Йорк Руди Джулиани останките на стоманените колони, изграждащи ядрата на Кулите близнаци, както и тези от СТЦ 7, са изпратени веднага за претопяване.
Унищожаване на записи
Касети със записи на интервюта със самолетни диспечери, отговорни за въздушния трафик на 11 септември, са умишлено унищожени.
ФБР конфискува записите от камерите за сигурност, разположени около Пентагона минути след сблъсъка и за известно време отказва да ги покаже. Под натиска на обществеността са пуснати пет кадъра, но поради лошото им качество и това, че са случайно подбрани, те не позволяват да се определи какъв точно самолет се е блъснал в Пентагона. На кадрите не се вижда никакъв самолет, само огнено кълбо.
Поведението на Джордж У. Буш по време и след атентата
На 7 септември 2001 г. братът на Джордж У. Буш, губернаторът на Флорида Джеб Буш, свиква националната гвардия в случай на нужда за борба с безредици или природни бедствия.
Началникът на кабинета на Джордж У. Буш Андрю Кард му прошепва в ухото за катастрофата на втория самолет в Световния търговски център в началното училище „Ема Е. Букър“ в Сарасота, Флорида, сутринта на 11 септември 2001 г.На сутринта на 11 септември 2001 г. президентът Джордж У. Буш пристига в основното училище в Сарасота, Флорида, където има предварително уговорена среща с ученици. Още преди да влезе в училището, той е уведомен, че самолет се е разбил в Световния търговски център. Президентът продължава да чете книжката „Козлето“ с учениците дори след като началникът на кабинета Андрю Кард му прошепва на ухото за втори самолет, разбил се в Южната кула.Това е достатъчно за вярващите в заговор да обвинят Буш и ръководителят на неговата охрана за предварителна информация за атентатите. Обяснението на Буш е, че е искал да покаже сила и спокойствие и да не предизвика паника с бързото си напускане.
В реч към ООН на 10 ноември 2001 г. президентът Джордж У. Буш заявява:
„Трябва да казваме истината за терора. Нека никога не толерираме възмутителни конспиративни теории за атаките от 11 септември; злонамерени лъжи, които се опитват да прехвърлят вината далече от самите терористи, далече от виновните.“ “ .
Буш неохотно назначава Kомисия за разследването на атентатите от 11 септември едва 411 дни след събитията, поради обществен натиск, като предлага Хенри Кисинджър за неин председател и бюджет от три милиона долара, по-малко от бюджета за разследване на скандала с Моника Люински. Кисинджър отказва след среща с роднини на загинали при атентатите и за редактор на Доклада на комисията за 11 септември е назначен свързаният с администрацията на Буш Филип Зеликоу. Буш се съгласява да даде показания пред Комисията за 11 септември, но само при условие да се състои в Белия дом заедно и едновременно с вицепрезидента Чейни, и без водене на записки.
Финансови интриги
Световният търговски център преди терористичния акт на 11.09.2001 г. Строителният магнат Лари Силвърстийн спечелва на търг Кулите близнаци за срок на лизинг от 99 г. през юли 2001 г. и ги застрахова срещу терористични атаки, застраховка, която не са имали преди това. Застрахователните компании сред срутването на Кулите му изплащат $7 млрд. долара и той прави голяма печалба понеже заявява, че двете катастрофи са два отделни терористични акта.
Според изследователя Джим Хофман небостъргачите са работели на загуба, защото много от офисите са били празни. Отделно колоните е трябвало да бъдат почистени от азбеста, който са натрупали, операция, която е щяла да бъде много трудна и много скъпа.Законното събаряне на небостъргачите също е щяло да бъде изключително скъпо.
На 10 септември 2001 г. министърът на отбраната Доналд Ръмсфелд казва на специална пресконференция, че от сметките на Пантагона липсват $ 2.3 трилиона.Поради атентатите на следващия ден на тази информация не е обърнато особено внимание.
На 16 септември 2001 г. директорката на американската Агенция за опазване на околната среда Кристин Скот Уитмън обявява въздуха в Манхатън за безопасен, под натиска от Белия дом. В момента има заведени много дела срещу правителството, защото голям брой хора са се разболели от токсичността на въздуха, който са дишали в този период.
Източник: bg.wikipedia.org
- 30 000 учители стачкуват в Чикаго
Около 30 000 учители и обслужващ персонал са пристъпили към стачни действия в Чикаго и в резултат на стачката около 400 000 ученици не могат да влязат в час. Учителите протестират срещу ниското заплащане, системата на оценяване на учащите и липсата на гаранции за трудоустройство.
За първи път от четвърт век учителите в държавните училища в Чикаго заявиха, че ще стачкуват днес с искане за по-високо заплащане, по-адекватна система за оценяване на техния труд и по-висока сигурност на работното място, предаде АП.
„Не успяхме да постигнем съгласие, което да предотврати стачка“, заяви председателката на Съюза на учителите в Чикаго Карън Люис в комюнике. „Нито един член на съюза няма да влезе в училищата ни в понеделник“, допълни тя.
Кметът на Чикаго Рам Емануел определи протестът като ненавременен и нечестен към децата от обществените училища.
В стачката ще се включат около 25 000 учители, които се очаква да участват в демонстрация. Но лидерите на съюза се очаква да останат на масата за преговори с надеждата за постигане на благоприятно споразумение. В съобщение до медиите учителите призоваха родителите да намерят алтернативни възможности за своите деца и да използват училищата като крайна възможност.
Учителите искат по-висока заплата за по-дългите работни дни. Първоначалното им искане беше за увеличаване на заплатата с 30%. Но в хода на преговорите съюзът даде да се разбере, че би приел по-малко увеличение в замяна на не толкова рестриктивни оценки за работните места.
Чикагският училищен район е третият най-голям в страната и стачката ще засегне около 350 000 деца от детските градини до гимназията.
От своя страна общинските власти заявиха, че в разгара на кризата могат да предложат едва 16% увеличение на заплатите за период от следващите 4 години.
Кметството в Чикаго се опитва да покрие дефицит от $665 млн. в общинската хазна.
За последен път учителите в Чикаго стачкуваха 19 дни през далечната 1987 г. Преди това на протест 9 пъти излизаха учителите между 1969 и 1987 г.
Източник: fakti.bg
- Самоубийците в България повече от жертвите на катастрофи
Самоубийците у нас са станали повече от жертвите на катастрофи. Това съобщиха от здравната инспекция в Стара Загора на Световния ден за профилактика на самоубийствата – 10-и септември, предаде Стандарт нюз.
Броят на българите, които са решили да посегнат сами на живота си, е достигнал 13,05 на 100 хил. за година. В същото време броят на загиналите от катастрофи е 11,9 на 100 хил. души. Това показват официалните данни в страната.
Според експертите най-честите причини за самоубийствата са депресията, разстройствата на личността и различните видове зависимости. Бедността и социалната изолация също водят към този фатален край.
Семейството и училището пък са двете институции, от които най-вече зависи намаляването на риска сред младежите.
Самоубийството междувременно е една от най-честите причини за настъпването на смърт при хората на възраст между 15 и 44 години. А при младите хора на възраст между 10 и 24 години то дори е на второ място сред причините за смъртните случаи. С тези данни Световната здравна организация иска да насочи вниманието на човечеството към един силно подценяван проблем.
Източник: Actualno.com
- Дж. Уорлик: Настоявайте за публични енергийни договори
Няколко дни преди да си замине окончателно от България, американският посланик отправи две основни послания към гражданите по двете теми, които бяха лайтмотив през целия му мандат – енергетиката и съдебната система. Пред Нова телевизия в понеделник Уорлик посъветва гражданите да настояват за пълна публичност на енергийните договори и приветства новия прозрачен начин, по който ще се проведе изборът на нов ВСС, като предупреди, че без натиска на гражданското общество реформата в съдебната система няма да се състои.
„Енергетиката всъщност е една от най-важните теми, пред които са изправени българските граждани. Българите плащат изключително високи цени за техния ток, за газ и заслужават съответно да знаят къде отиват тези техни пари, какво плащат. Така че едно от моите послания по времето ми на престоя тук е да има прозрачност в тази насока“, каза посланик Уорлик.
„Тези сделки понякога касаят милиони, дори милиарди долари, които са пари на българските данъкоплатци, и затова трябва да има пълна прозрачност по отношение на тези пари, за да могат всички да знаят: о, да, това е разходът, необходим, за да се произвежда електричество, това са парите, които плащаме на доставчиците за природен газ“, продължи той.
„За жалост, но е вярно, много години наред в България тези споразумения бяха тайни, сключваха се зад закрити врати и затова се надявам за в бъдеще журналисти и други да могат да внесат прозрачност по отношение на този род сделки, така че всички да могат да видят къде отиват техните пари“, каза Уорлик, като направи уточнението, че няма предвид конкретни договори, а се позовава на публична информация.
„Аз не знам как вървят нещата по отношение на настоящите преговори, но все още поддържам тезата си, а именно, че смятам, че бъдещите енергийни споразумения, които касаят парите на българските граждани, трябва да стават публично, трябва да има справедливи конкурси при обществените поръчки за нови договори. Договорите трябва да са публично достояние и достъпни и вие трябва да знаете колко пари плащате всъщност за вашата енергия“, настоя дипломатът.
„Не знам дали знаете, но природният газ в България струва 4 пъти повече, отколкото в Съединените щати, дори повече. А дали българите знаят защо всъщност това е така? Аз смятам, че те заслужават обяснение защо се държи такава висока цена, кой всъщност печели от това“, продължи той и обясни, че „в Съединените щати, да, заплатите са по-високи, но … ние плащаме… около 100 долара, докато вие плащате около 500 долара за кубически метър газ. Това е голяма разлика“.
По повод на широко коментирания предстоящ избор на нов Висш съдебен съвет (ВСС) Уорлик отбеляза, че както неведнъж е казвал, „предстоящите избори за Висш съдебен съвет са изключително важни“.
„Смятам, че всеки член на Висшия съдебен съвет… трябва да бъдат открити и понастоящем тези, които са номинирани, всъщност наистина са се представили открито, дават възможността да им бъдат зададени въпроси открито и по този начин да бъдат оценени. Така че се надявам резултатът да е много добър. Защото по отношение на досегашния Висш съдебен съвет имахме явлението „Красьо“, облака „Красьо“. И се надявам този облак вече да бъде издухан и да не стои над Висшия съдебен съвет. Това се отнася и по отношение на избора на новия главен прокурор, което е също така важно предстоящо назначение“, каза посланикът.
„Смятам, че в крайна сметка ще зависи от българите да определят под каква форма ще е новият Висш съдебен съвет, новата съдебна система. Аз смятам, че всички необходими правила за постигане на прозрачност и избора на най-подходящи хора са налице. Нека да видим какъв ще е резултатът. Аз ще се опитам да участвам, да присъствам в изслушването утре. Но мисля, че е по-важно не толкова аз да присъствам, колкото членове на Народното събрание, представители на гражданското общество и другите важни лица, за да може да се следи процесът кой ще бъде избран за Висш съдебен съвет и да са убедени, че това са най-добрите хора за тази важна и отговорна длъжност“, заключи по темата американският посланик пред Нова телевизия.
Източник: Mediapool
- Плевнелиев притеснен от опитите за реабилитация на комунизма
Притеснение от опитите, които в последно време се правели за реабилитиране на комунистическия режим, изрази президентът Росен Плевнелиев на 9-ти септември, на 68-ата годишнината от преврата, довел на власт комунистическата партия.
„Виждам и се притеснявам от опитите в последно време за реабилитиране на комунистическия режим, Тодор Живков – баща на нацията, човек от народа. Нека ви кажа моето мнение – комунистическият режим в България създаде тоталитарна държава, фалира три пъти икономически държавата и произведе няколко национални предателства”, заяви Плевнелиев, след като даде старта на първия етап от 62-ата колоездачна обиколка на България. Той изрази надежда историята да посочи същото като неговото мнение.
Държавният глава отново коментира отношенията между София и Скопие, посочвайки, че очаква македонските политици с конкретни действия и доказателства да стартират инициативи и да посочат онзи европейски подход, който сами са декларирали миналата седмица. Президентът бе категоричен, че България съвместно с Брюксел ще следи дали наистина ще има промяна в македонския подход. Той припомни, че страната ни е една от най-добронамерените към своята съседка, тъй като първа е признала македонската република.
Плевнелиев заяви също така, че е необходим прозрачен и обоснован подход при увеличението на доходите. „Моето послание категорично е: учителите – да, пенсиите – да, с обиране на коефициента на инфлация такъв, какъвто се е натрупал след последното увеличение на пенсиите от юли 2009 година. Оттам – нататък за всички останали увеличения в администрацията, сектор „Сигурност” или други сектори на националната икономика, трябва да има прозрачен и обоснован подход. Необходимо е да се посочат източниците на финансиране и приоритетите. Аз не мога да преценя, нито съм този човек, който ще каже – увеличете с 20 или 50 лева заплатите на всички в сектор „Сигурност”, каза президентът.
Той допълни, че очаква от Министерството на финансите, в рамките на дебата, който ще се проведе в парламента и в правителството, да посочи приоритетите за финансиране от правителството през следващата година и източниците, от които ще се осигурят средствата.
„Не бива да се остави и капка съмнение, че в момента през медиите всички говорят за увеличение на доходи просто, защото политизираме ситуацията. Трябва да се посочат откъде ще дойдат парите, какви са източниците, кой колко ще получи, кои са приоритетите и по този начин смятам, че България ще направи един много достоен и добър ход”, заяви Плевнелиев.
Източник: Mediapool
- България „по-конкурентоспособна“ заради обществена поръчка?
Обществена поръчка, спечелена от фирма на Центъра за икономическо развитие, партньор на Световния икономически форум (СИФ), поставя под съмнение изкачването на България в годишната класация за конкурентноспособност на СИФ.
Това пише в неделя сайта за разследваща журналистика „Биволъ“, като припомня, че по-рано тази седмица стана ясно, че България се е изкачила от 74-то до 62-ро място в годишната класация за конкурентоспособност на Световния икономически форум (СИФ), пише в редовния доклад на СИФ за конкурентоспособност на икономиките на 144 страни (The Global Competitiveness Report 2012-2013).
Подобен скок България не е правила през целия период на участие в това престижно издание, подчертават експертите на Центъра за икономическо развитие (ЦИР), който е партньор на Форума за България при изготвянето на доклада.
„Една Румъния е с 20 места в инфраструктурата назад след България и усвоява четири пъти по-малко средства от фондовете на ЕС“ – коментира и премиерът Бойко Борисов.
Според него България е постигнала най-големите, най-добрите резултати в конкурентоспособността за всички времена според излезлите данни.
„Биволъ“ обаче пише за „други данни, които не бяха оповестени –
на 11.05.2012 г. фирмата „Естат“ е получила 440 724 лева без ДДС за „Социологически проучвания за изпълнение, мониторинг и оценка на Комуникационния план на Оперативна програма „Развитие на конкурентоспособността на българската икономика“ 2007 – 2013″, според проверка в Агенцията за обществени поръчки.
В поръчката има две обособени позиции „Провеждане на социологически проучвания и изготвяне на изследователски доклади“ за 259 624 лв. и „Извършване на медиен мониторинг и изработване и предоставяне на контент анализ на публикациите и излъчванията в печатните и електронни медии по теми, свързани с Оперативна програма „Развитие на конкурентоспособността на българската икономика“ 2007-2013″. за 181 100 лв.
Поръчката е възложена от МИЕТ без предварително публикуване на обявление в официалния вестник на Европейския съюз.
„Естат“ е собственост 50/50 на Иво Желев Желев и на Фондация „Център за икономическо развитие“ (ЦИР) – партньор на Световния икономически форум при изготвянето на доклада за България, който тази година се оказа толкова благоприятен.
„От 1998 година ЦИР изследва и анализира националната конкурентоспособностна България /през тази първа година експерти на ЦИР идентифицираха факторите за икономически растеж и разработиха показатели за конкурентоспособност в съвместна работа с Харвардския институт за международно развитие/. ЦИР спомогна България да бъде включена за първи път /1999 г./ в годишните доклади за глобалната конкурентоспособност на Световния икономически форум, Давос /СИФ/. Оттогава досега ЦИР е официалният партньор на СИФ, който събира, обработва и предоставя информация за България за всички досегашни издания на Доклада за глобалната конкурентоспособност.“ – пише във визитката на организацията.
Източник: Novinite.bg
- Доклад на Брюксел предупреди за опасностите от добива на шистов газ
Добивът на шистов газ по технологията „фракинг“, или хидравлично натрошаване трябва да бъде забранен в индустриални мащаби. За това се призовава в доклад на Европейската комисия, предаде БНТ.
Според европейските експерти, фракингът не трябва да бъде разрешаван, особено в райони, където водата се използва за пиене.
Докладът подчертава още, че добивът на шистов газ представлява висок риск за човешкото здраве и за околната среда и затова законодателството на Европейския съюз трябва да наложи определени ограничения.
Преди да се предприемат каквито и да са мерки по текста, докладът да бъде обсъден на специален форум през есента, а след това с проблема ще се занимава и Европейския парламент.
Източник: Dnevnik.bg
- Още един посетител на парка „Йосемити” в САЩ почина от хантавирусен синдром
Паркът "Йосемити". Снимка: БГНЕС Трети човек, посещавал това лято националния парк „Йосемити“ в Калифорния, е починал от хантавирусен синдром, пише вестник „Ю Ес Ей тудей“, цитиран от БТА.
Той е сред осемте заразени, прекарал поне една нощ в парка в периода от 10 юни до 24 август. Управата на парка разшири обхвата на предупреждението си към допълнителни 12 хиляди посетители от 39 държави, главно от Европейския съюз.
По изчисление на федералния Център за контрол и превенция на заразните болести общо 10 хиляди души са изложени на риск, от които 2500 живеят извън САЩ.
Хантавирусният синдром е респираторно заболяване, което се разпространява от гризачи. Досега са починаха двама мъже – един от Калифорния и един от Пенсилвания – посещавали парка „Йосемити“ през този период, посочва „Ю Ес Ей тудей“, като се позовава на Ройтерс.
Руският информационен портал Нюз.ру добавя, че хантавирусите са относително нова група вируси, поразяващи човека. Типовият им щам е описан за пръв път през 1978 г. Заразяването с хантавируси при обитатели на Европа и Азия обикновено се изразява в лека форма на хеморагична треска с бъбречен синдром, но в последните години има и смъртни случаи на заболели от щама „Добрава-Белград“, от които четири случая са в руската Краснодарска област. Хентавирусният белодробен синдром се развива за период до 6 седмици и води до отоци в белите дробове. Болестта протича като тежък грип, но срещу нея няма лекарство или ваксина, посочва Нюз.ру.
Източник: Dariknews.bg
- КГБ изпробва на куче отровата за Георги Марков
Анастасия Кириленко, Атанас Чобанов, Биволъ
Преди 34 години на 7 септември 1978 г. в Лондон е извършен атентат срещу българския писател-дисидент Георги Марков. На път към Би Би Си, където работи, на моста Ватерло той се разминава с човек, носещ чадър. Марков усеща болка в крака като от ужилване, която не затихва. На другия ден е приет с треска в лондонската болница „Сейнт Джеймс“. Писателят умира на 11 септември 1978, понеделник, в 9.30 ч.
Съветският генерал Олег Калугин беше единственият свидетел от руските служби, разкрил подробности от технологията на убийството на Марков и отговорността на българските и съветските служби. Атентатът се случва точно на рождения ден на диктатора Тодор Живков. Българската Държавна сигурност е потърсила помощ от съветското КГБ и е получила отровата и оръжието, известно като „българския чадър“ – разказва той.
Журналисти от Радио Свобода и Биволъ откриха втори жив свидетел – подполковникът от КГБ Владимир Меднис, който потвърди разказа на Калугин. Според него отровата, предназначена за убийството на българския дисидент, е била изпробвана на куче.
По заповед на Тодор Живков
Аутопсията показва, че на Марков е инжектирана малка съчма, пълна с отровата рицин, и смъртта му е била неминуема, тъй като срещу това вещество няма противоотрова. За убийството му са заподозрени българските комунистически служби, като физическият убиец най-вероятно е Франческо Гулино – агент „Пикадили“, вербуван от Държавна сигурност. До този момент обаче няма повдигнато обвинение, а българската държава не е поела отговорността за убийството на писателя. Разследването от Скотланд Ярд и българското следствие продължава.
Важно свидетелство за случая „Марков“ дава бившият генерал от КГБ Олег Калугин, който през март 1991 г. разказва в интервю за Асен Гешаков, излъчено по БНТ, за това как българската Държавна Сигурност е поискала от КГБ помощ за убийството на писателя. По неговите думи КГБ е помогнала като е предоставила техническа помощ. През 2008 г. той развива същата версия с повече подробности в интервю за Дарик Радио:
„Георги Марков беше убит по заповед на Тодор Живков, лидерът на Българската Комунистическа Партия по онова време. Той помоли съветските си приятели да му помогнат като предоставят техническа помощ. Тоест – българските служби извършиха престъплението, а съветските осигуриха някои средства за неговото извършване. В случая – осигуриха отровата.“
Владимир МеднисБившият резидент на КГБ в Отава Владимир Меднис, който през 1978 г. работи като подчинен на Калугин в Москва, потвърждава тази версия. „Калугин имаше пряко отношение към това дело (убийството с „българския чадър“ б.ред). Тогава те бяха при Андропов на прием и решаваха с Андропов как да стане. Андропов изглежда (аз не знам, не съм присъствал, но така говорят), започнал да увърта: „Ние, разбира се, не би следвало да правим това, но вие не участвайте в това дело, а просто помогнете да се конструира съответното устройство“ – разказва Меднис.
Бившият разузнавач дава и една нова подробност. Той си спомня за служебен конфликт с Калугин и за това как генералът го е заплашил с физическо отстраняване: показал му свидетелство за смърт с неговото име и печат, но без вписана дата и причина за смъртта.
„И в този същия ден, когато Калугин ми показа свидетелството за смърт, те с Андропов организираха изпитание на отровата, която искаха да приложат на Марков. Взеха и я инжектираха на куче. Кучето обаче дълго не умираше и всички се поразиха, че отровата не действа…“
Според Любен Марков, братовчед на Георги Марков, който следи внимателно делото за убийството на писателя, за пръв път се появява втори свидетел на подготовката на атентата, а детайлът с изпитанията на отровата върху куче не е известен до момента на разследващите.
Разследване без край…
Олег Калугин е разпитан от британските служби, работещи по делото „Марков“, при посещение във Великобритания по покана на Би Би Си, съобщава самият той в интервюто си за Дарик от 2008 г. Владимир Меднис до момента не е разпитан нито от британските, нито от българските разследващи.
„Официално българите не са поставяли въпроса пред руските власти, не са искали да се проведе разследване. Без това изучаването е невъзможно. „Мемориал“ винаги е казвал, че сътрудниците на КГБ са всичките отявлени престъпници“ – коментира историкът от неправителствената организация „Мемориал“ Никита Петров, който изучава специалните служби.
Любен Марков смята, че след толкова години е почти невъзможно да се стигне до извършителите на убийството и те да бъдат наказани. „Решението е политическо. Българският парламент трябва да гласува декларация, с която да признае отговорността на комунистическия режим за убийството на Георги Марков“ – казва Любен Марков. До момента обаче такава декларация не е била предлагана и гласувана в Народното събрание.
Кой е Владимир Меднис?
Владимир Августович Меднис е роден през 1931 г., подполковник от КГБ, резидент в Канада от 1971 до 1973 г. Кариерата му зад граница е спряна след като докладва данни от свой източник за „къртица“ на ЦРУ в близкото обкръжение на Андропов, човек на висока позиция, от която може да кадрува в КГБ. След 1973 г. Меднис е отзован и е назначен за зам.-шеф на научно-изследователския отдел на Института „Червено Знаме“ на КГБ в СССР.
- Обама: Американците избират между два различни пътя
Барак Обама прие номинацията на Демократическата партия на нейния национален конгрес и ще се изправи срещу републиканеца Мит Ромни на президентските избори в САЩ на 6 ноември, съобщиха световните агенции.
„Приемам вашата номинация за президентския пост“, заяви Обама, посрещнат възторжено от хилядите делегати, събрани снощи в „Тайм Уорнър кейбъл арина“ в Шарлот, Северна Каролина.
Байдън и Обама За кандидат за вицепрезидент официално бе утвърден Джо Байдън. Кандидатурата му бе представена от сина му Бо, главен прокурор на щата Делауер, откъдето е семейството на вицепрезидента.
Изборът, пред който са изправени американците, няма да бъде просто между двама кандидати или две партии. Това ще бъде избор между два различни пътя за Америка,
избор между две фундаментално различни виждания за бъдещето,
каза Барак Обама в речта, с която прие номинацията.
По думите му американците ще се изправят пред най-ясния избор за всички времена в рамките на едно поколение. През следващите няколко години големи решения ще бъдат взети във Вашингтон – за работните места и икономиката, данъците и дефицита, енергетиката и образованието, войната и мира – решения, които ще имат огромно отражение върху нашия живот и живота на нашите деца за десетилетия напред, каза Обама.
Нашата борба е да възстановим ценностите, които изградиха най-голямата средна класа и най-силната икономика, която светът някога е познавал, продължи Обама. Той нападна републиканците, които на своя конгрес били по-доволни да говорят за
всичко, което според тях не е наред с Америка,
но не казали как ще го оправят. Аз намалих данъците за онези, които имат нужда от това, напомни Обама – семействата от средната класа и дребния бизнес. Не вярвам обаче, че още едно съкращаване на данъците за милионерите ще осигури работни места или ще намали дефицита ни. Не вярвам, че уволняването на учители или лишаването на студенти от финансова помощ ще доведе до растеж на икономиката, или ще ни помогне да се конкурираме с учените и инженерите, идващи от Китай.
След всичко, което преживяхме, не вярвам, че отменянето на регулацията върху Уолстрийт ще помогне на дребния бизнес да се разшири или на уволнения строителен работник да запази дома си. Минахме по този път, опитахме това и няма да се връщаме назад, ще вървим напред, заяви Обама.
Няма да се преструвам, че пътят, който предлагам, е лесен или бърз.
Никога не съм го правил. Не ме избрахте, за да ви казвам това, което искате да чуете. Избрахте ме, за да ви казвам истината. А истината е, че ще ни отнеме повече от няколко години, за да решим проблемите, натрупани за десетилетия. Ще са ни нужни общи усилия, споделена отговорност и онази смела и упорита експериментална политика, която Франклин Рузвелт следваше по време на единствената криза, по-лоша от сегашната, заяви Обама.
За да опровергае критиките на републиканците, че е прекален привърженик на „голямото правителство“, той вметна: Между другото, онези от нас, които пазят наследството на Демократическата партия, трябва да помнят, че не всеки проблем може да се излекува с поредна правителствена програма или диктовка от Вашингтон. Нашите проблеми може да бъдат решени, нашите предизвикателства може да бъдат посрещнати. Пътят, който ние предлагаме, може да е по-труден, но води към по-добро място, и аз ви моля да изберете това бъдеще, призова американците Обама.
Той атакува републиканските си съперници и по
външната политика.
По целия свят ние укрепихме старите съюзи и сформирахме нови коалиции, за да спрем разпространението на ядрените оръжия. От Бирма до Южен Судан защитихме правата и достойнството на всички човешки същества – мъже и жени, християни, мюсюлмани и евреи. Но въпреки успехите, остават предизвикателства – терористичните заговори трябва да бъдат осуетявани, кризата в Европа трябва да бъде овладяна, ангажиментът ни към сигурността на Израел трябва да бъде непоколебим, както и стремежът ни към мир. Иранското правителство трябва да се изправи пред свят, обединен срещу ядрените му амбиции, а историческата промяна в арабския свят трябва да се дефинира не от железния юмрук на диктатор или омразата на екстремисти, а от надеждите на обикновените хора за същите права, на които днес се радваме ние.
Републиканските ми опоненти са нови във външната политика, но от това, което чухме и видяхме, искат да ни върнат в ерата на грешките, стрували на Америка толкова скъпо, каза Обама. Не наричате Русия наш геополитически враг номер едно (а не „Ал Кайда“), освен ако не сте заседнали във времето на Студената война. Не може да сте готови за дипломация с Пекин, ако не можете да посетите Олимпийските игри, без да обидите най-близкия ни съюзник. Моят опонент нарече „трагично“ прекратяването на войната в Ирак, но не пожела да ни каже как ще сложи край на войната в Афганистан. Аз го направих и ще го направя. Ще използваме парите, които вече няма да отиват за война, за да покрием дълга си и да върнем повече хора на работа. След две войни, които ни струваха живота на хиляди хора и над трилион долара е време за малко „държавно строителство“ тук у дома.
Като граждани ние разбираме, че
Америка не е това, което тя може да направи за нас.
Тя е това, което можем да направим ние заедно, с тежка, но необходима работа за самоуправление. Така че избирането ми преди четири години не беше моя победа. Съграждани мои, вие бяхте промяната!, заяви Обама. Той призна, че оттогава времената са се променили, както и самият той. Зная какво означава да изпращам млади американци в битка. Споделях болката на семействата, загубили домовете си, и отчаянието на работниците загубили работата си. Но тази вечер съм изпълнен с надежда повече от всякога.
Не съм казвал, че този път ще бъде лесен и няма да го обещая и сега. Нашият път е по-дълъг, но ще го извървим заедно, няма да се върнем назад, няма да изоставим никого, ще си помагаме взаимно. Ние черпим сила от победите си и се учим от грешките си, но не губим от поглед далечния хоризонт, знаейки, че провидението е с нас и че със сигурност сме благословени да сме граждани на най-великата нация на Земята. Благодаря ви, Бог да ви благослови и Бог да благослови Съединените американски щати, завърши Обама.
Източник: Vesti.bg