Авторски
- Приглашение к празднику. О новом сезоне Лирик-оперы Чикаго. Часть первая
За окном – жаркое чикагское лето, в разгаре – музыкальные фестивали в Грант-парке и Равинии. Но пройдут всего каких-нибудь два с половиной месяца, и Лирик-опера откроет свой новый, 58-й сезон. Интервью с солистами, рецензии, рассказы об истории создания опер – все это читайте в нашей газете в новом сезоне. А пока – летние заметки о будущих впечатлениях, или Приглашение к празднику.
В сезоне 2012-13 годов в планах театра – десять опер.
“Электра” Рихарда
Штрауса (новая постановка)Действующие лица и исполнители:
Электра – Кристин Герке (дебют в Лирик-опере),
Клитемнестра – Джилл Гров, Эгист – Роджер Ханевилл,
Хризотемида – Эмили Маги, Орест – Алан Хелд.
Дирижер – сэр Эндрю Дэвис.
Режиссер-постановщик – Дэвид Маквикар.
6 – 30 октября 2012 года (семь спектаклей).
Опера исполняется на немецком языке с английскими субтитрами.
Все началось с пьесы Гуго фон Гофмансталя “Электра” (1903 год), созданной на основе трагедии Софокла. Когда Рихард Штраус увидел спектакль Макса
Рейнхардта по этой пьесе, он загорелся желанием написать оперу. “Электра” стала первым опытом сотрудничества композитора и Гофмансталя в качестве либреттиста. Премьера оперы состоялась в Дрездене 25 января 1909 года и вызвала настоящий шок неимоверно трудной в техническом отношении музыкой.В партии Электры на сцене Лирик-оперы дебютирует американская певица Кристин Герке. Впервые она исполнила эту партию в Мадриде в сентябре 2011 года,
а до этого пела Хризотемиду в оперных театрах
Вашингтона, Флоренции и Японии. О таланте Герке заговорили в 1997 году после триумфального исполнения партии Ифигении в “Ифигении в Тавриде” в Glimmerglass опере и Нью-Йоркской городской опере. Певица специализируется в немецком репертуаре: Ариадна в “Ариадне на Наксосе” (Хьюстонская опера), Ортруда в “Лоэнгрине” (Ла Скала, Хьюстонская опера), Леонора в “Фиделио” (Опера Филадельфии). Среди партий Герке – Армида в “Риналдо” и Альчина в одноименной опере Г.Ф.Генделя, работы в операх В.А.Моцарта, В.Беллини, Ф.Пуленка, Б.Бриттена.“Симон Бокканегра” Джузеппе Верди
Действующие лица и исполнители:
Симон Бокканегра – Томас Хэмпсон,
Фиеско – Ферручио Фурланетто,
Амелия Гримальди – Крассимира Стоянова (дебют в Лирик-опере),
Паоло – Квинн Келси, Габриэле Адорно – Франк Лопардо,
Альберт – Крейг Верм.Дирижер – сэр Эндрю Дэвис.
Режиссер-постановщик – Элия Мошински.
Постановка сделана для театра Ковент-гарден (Лондон).
15 октября – 9 ноября 2012 года (восемь спектаклей).
Опера исполняется на итальянском языке с английскими субтитрами.
Эта опера всегда оставалась в тени лучших творений Джузеппе Верди. Прохладный прием ожидал композитора на премьере в 1857 году. Добившись всемирной славы и всеобщего признания, Верди взялся за переработку “Симона…”. В новом варианте опера была представлена в 1881 году и тоже без особого успеха. Причины этого понять трудно. Чарующая музыка, великолепные арии всех основных героев, динамичный сюжет – у этой оперы есть все атрибуты успеха.
В Чикаго нас ждет великолепный состав исполнителей во главе с Томасом Хэмпсоном и Ферручио Фурланетто. Американский баритон четвертый раз будет петь на сцене Лирик-оперы. Мы слышали его в партиях Атанаэля в “Таис” Ж.Массне (2002-03), Жермона в “Травиате” (2007-08) и Макбета в одноименной опере Дж.Верди (2010-11). Для итальянского баса Ферручио Фурланетто “Симон Бокканегра” станет второй оперой в Чикаго. Он дебютировал в прошлом сезоне в “Борисе Годунове” М.Мусоргского. С большим опозданием Лирик-опера наконец-то стала приглашать величайшего баса нашего времени! Хэмпсон блистательно пел Макбета, а в партии царя Бориса трудно будет представить кого-либо после Фурланетто. Макбет Хэмпсона и Борис Годунов Фурланетто стали настоящими оперными потрясениями, и я с нетерпением жду новой встречи с этими замечательными солистами.
Украшением спектакля станет болгарская певица Крассимира Стоянова. Красивейшее сопрано нашего времени, обладательница почетного звания “Kammersängerin” Венской оперы, она выступала во всех крупнейших оперных залах мира. В ее репертуаре – главные партии в операх Дж.Верди, К.Глюка, В.А.Моцарта, Г.Доницетти, Ш.Гуно, П.Чайковского, А.Дворжака, Дж.Пуччини. Два года назад она покорила Чикаго и Нью-Йорк безукоризненным исполнением партии Дездемоны в концертном исполнении “Отелло” Дж.Верди с Чикагским симфоническим оркестром и Риккардо Мути. Партия Амелии Гримальди станет дебютом певицы на чикагской оперной сцене.
“Вертер” Жюля Массне (новая постановка)
Действующие лица и исполнители:
Вертер – Мэттью Полензани,
Шарлотта – Софи Кох (дебют в Лирик-опере),
Софи – Кири Деонарини,
Байлифф – Филипп Краус, Альберт – Крейг Верм.
Дирижер – сэр Эндрю Дэвис.
Режиссер-постановщик – Франсиско Негрин.
Совместная постановка Лирик-оперы и Оперы Сан-Франциско.
11 – 26 ноября 2012 года (шесть спектаклей).
Опера исполняется на французском языке с английскими субтитрами.
После итальянских страстей на сцене Лирик-оперы – самая романтическая из всех французских опер! В основе оперы – роман И.В.Гете “Страдания молодого Вертера”. Но в отличие от романа великого немецкого мыслителя, отразившего
множество философских проблем своего времени и выразившего надежды и чаяния целого поколения, Массне сосредоточился на трагической истории любви Вертера и Шарлотты. В опере отсутствует хор, большинству персонажей отведена роль
статистов. На сцене царят главные герои, и от голосов исполнителей этих партий зависит успех или неудача оперы. В Лирик-опере мы услышим дуэт нашего старого знакомого Мэттью Полензани и французскую певицу Софи Кох.Исполнитель партии Вертера, выпускник Центра Райана при Лирик-опере, тенор из чикагского пригорода Вилметт Мэттью Полензани за последние несколько лет превратился в одного из лучших певцов своего поколения. Он регулярно поет на сценах Метрополитен-оперы, Ковент-гардена, Парижской оперы. Вот лишь
некоторые из его партий на чикагской сцене: Ромео в “Ромео и Джульетте” (2006-07), Альфредо в “Травиате” (2007-08), Бельмонт в “Похищении из Сераля” (2008-09). В новом сезоне Полензани берется за Вертера. Это его первый Вертер и шестая – после Гофмана, Ромео, Де Грие, Фауста и Иопаса (“Троянцы” Г.Берлиоза) – французская партия. Его партнершей станет дебютирующая в Лирик-опере
французская певица Софи Кох. Ей аплодировали крупнейшие залы мира, ее называют одной из самых выдающихся меццо-сопрано нашего времени, а по красоте сравнивают с Жюльетт Бинош. В обширном репертуаре Кох выделю партии Розины в “Севильском
цирюльнике” (Ковент-гарден), Композитора в “Ариадне на Наксосе” (Дрезден, Вена, Париж), Венеры в “Тангейзере” (Париж, Мюнхен), Брангены в опере “Тристан и Изольда” (Ковент-гарден), Марии в “Диалогах кармелиток” (Ницца). Софи Кох – еще один долгожданный дебют на сцене Лирик-оперы! Певица уже исполняла партию Шарлотты в Парижской опере (Вертером был Йонас Кауфман). Большой популярностью пользуется запись этой оперы.“Дон Паскуале” Гаэтано Доницетти
Действующие лица и исполнители:
Дон Паскуале – Ильдебрандо Д’Арканджело,
Норина – Марлис Петерсен,
Доктор Малатеста – Кори Крайдер, Эрнесто – Рене Барбера.
Дирижер – Стивен Лорд.
Режиссер-постановщик – сэр Томас Аллен.
Постановка сделана для театра Ковент-гарден (Лондон).
Сейчас принадлежит опере Далласа. В Чикаго показывается впервые.25 ноября – 15 декабря 2012 года (шесть спектаклей).
Опера исполняется на итальянском языке с английскими субтитрами.
“Когда у меня в голове рождается комическая музыка, я чувствую неотвязное сверление в ее левой части, когда же серьезная – я чувствую то же сверление справа”, – с апломбом утверждал Доницетти, словно желая показать, с какой легкостью возникали у него эти самые “сверления”. В случае с оперой “Дон Паскуале” у композитора явно было “сверление” в левой части головы, ибо музыка этой оперы – легкая, воздушная, прозрачная, комическая. “Дон Паскуале” Доницетти – это настоящий праздник музыки, праздник
оперного совершенства.Первое исполнение оперы состоялось в Париже в “Театре итальен” 3 января 1843 года. Премьера прошла с большим успехом, и с тех пор эта опера непременно присутствует в репертуаре крупнейших театров мира. Правда, в последние годы “Дон Паскуале”, как и другие комические оперы Доницетти, оказались в тени его трилогии о династии Тюдоров. Многим памятна постановка “Анны Болейн” Дэвида Маквикара в МЕТе с Анной Нетребко в главной партии. В будущих сезонах нас ждет продолжение – оперы “Мария Стюарт” и “Роберто Деверо”. А Лирик-опера после триумфа “Любовного напитка” (2009-2010) возвращается к опере “Дон Паскуале”.
В главной партии дебютирует итальянский бас-баритон Ильдебрандо Д’Арканджело. В Лирик-опере он пел Фигаро в “Свадьбе Фигаро” (2003-04), Лепорелло в “Дон Жуане” (2004-05) и Эскамильо в “Кармен” (2005-06). В этом сезоне в планах певца – Венская опера (“Свадьба Фигаро” и “Дон Жуан”), Ла Скала (“Моисей и фараон” Дж.Россини), опера Генуи (”Любовный напиток”). Получивший
известность в операх Моцарта, Д’Арканджело расширяет свой репертуар, включая в него трагические и комические партии в операх bel canto.В партии ветреной Норины – немецкая певица, блестящее колоратурное сопрано Марлис Петерсен. Она пела в Лирик-опере всего дважды. Событием стал ее дебют с партией Адели в “Летучей мыши” (2006-07). А мне больше всего запомнилась ее “визитная карточка” – Лулу в одоименной опере А.Берга (2008-09). В этом сезоне мы впервые услышим Петерсен не в немецком репертуаре.
Партию Эрнесто исполнит один из самых известных студентов Центра имени Райана при Лирик-опере, лауреат трех главных премий проходившего в прошлом году в Москве конкурса “Operalia” Рене Барбера.
Дирижер – бывший музыкальный руководитель Бостонской Лирик-оперы и нынешний музыкальный руководитель оперы Сент-Луиса Стивен Лорд. Его дебют в Чикаго состоялся в “Тоске” в сезоне 2009-10 годов. Декорации и костюмы сделаны выдающимся оперным режиссером Жаном-Пьером Поннеллем.
“Гензель и Гретель” Энгельберта Хумпердинка
Действующие лица и исполнители:
Гензель – Элизабет Де Шонг,
Гретель – Мария Канева,
Мама – Джули Макеров (дебют в Лирик-опере),
Отец – Брайан Маллиган, Ведьма – Джилл Гров.
Дирижер – Уорд Стэр (дебют в Лирик-опере).
Режиссер-постановщик – Ричард Джонс.
Возобновление совместной постановки Лирик-оперы и Уэльской национальной оперы.
7-16 декабря 2012 года, 8-19 января 2013 года (девять спектаклей).
Опера исполняется на немецком языке с английскими субтитрами.
“Гензель и Гретель” – музыкальное переложение сказки братьев Гримм о брате, сестре и противной ведьме, отравляющей детям жизнь. Ведьма живет в лесу в доме из хлеба и сладостей, ненавидит детей и хочет их съесть. Но добро побеждает зло, и нас с вами ждет счастливая развязка… Несмотря на то, что музыка отнюдь не простая (композитор Энгельберт Хумпердинк – верный последователь
вагнеровского направления), опера приобрела огромную популярность и традиционно ставится в театрах перед Рождеством. Премьера оперы состоялась в Веймаре в 1893 году. Через четыре года она была поставлена в Мариинском театре под названием
“Ваня и Маша”. С тех пор так и повелось: во всем мире героев оперы зовут Гензель (уменьшительное от Йоганн) и Гретель (уменьшительное от Маргарита), а в России и странах бывшего Советского Союза – Ваня и Маша.В партиях двойняшек – выпускницы Центра имени Райана Элизабет Де Шонг и Мария Канева. В последние годы мы часто слышали их в спектаклях Лирик-оперы.
В опере “Гензель и Гретель” состоится дирижерский дебют Уорда Стэра. В восемнадцать лет он пришел в оркестр Лирик-оперы на
должность концертмейстера группы тромбонов, выступал с Чикагским симфоническим оркестром, а потом начал дирижерскую карьеру. В настоящее время является дирижером Симфонического оркестра Сент-Луиса.Символично, что “Гензель и Гретель” ставится в первом сезоне Энтони Фрейда на посту музыкального руководителя. Совместная постановка Лирик-оперы и Национальной оперы Уэльса была сделана в ту пору, когда Фрейд возглавлял Оперу Уэльса. Он неоднократно признавался в любви к “Гензель и Гретель” – первому оперному спектаклю, увиденному им в жизни.
“Богема” Джакомо Пуччини
Действующие лица и исполнители:
Мими – Анна Мария Мартинес (21 января – 7 февраля) и Анна Нетребко (март, дебют в Лирик-опере)
Рудольфо – Димитри Питтас (21 января – 7 февраля, дебют в Лирик-опере) и Джозеф Каллейя (март)
Мюзетта – Элизабет Футрал,
Дирижер – Эмануэль Виллауме.
Режиссер-постановщик – Луиза Миллер.
Постановка сделана для Оперы Сан-Франциско. В Чикаго показывается впервые.
21 января – 28 марта 2013 года (одиннадцать спектаклей).
Опера исполняется на итальянском языке с английскими субтитрами.
Без Пуччини, как и без Верди, не обходится почти ни один сезон Лирик-оперы. После “Тоски” и “Девушки с Запада” театр возвращается к абсолютному шедевру композитора, одной из любимейших опер всех времен “Богеме”. Конечно, нас привлекут в первую очередь мартовские спектакли, в которых участвуют Анна Нетребко и Джозеф Каллейя.
Примадонна мировой оперной сцены, неподражаемая Анна последние десять лет заслуживает самых восторженных эпитетов
от зрителей и критиков всего мира. Среди ее лучших партий – Манон, Сюзанна, Донна Анна, Норина, Джульетта в “Монтекки и Капулетти” В.Беллини, Лючия ди Ламмермур, Виолетта, Анна Болейн, Джульетта в “Ромео и Джульетте” Ш.Гуно, Иоланта, Наташа в “Войне и мире”. Она записала шесть сольных дисков и выпустила пятнадцать DVD, в том числе прямые трансляции опер “Дон Паскуале” и “Лючия ди Ламмермур” из Метрополитен-оперы, “Женитьба Фигаро” и “Травиата” из Зальцбурга, “Манон” из Берлинской оперы. Мы видели ее записи, слышали по телевизору, смотрели прямые трансляции из Метрополитен-оперы. И вот, наконец, долгожданный дебют певицы в Лирик-опере! Нетребко исполнит партию Мими в шести спектаклях в марте 2013 года. До Чикаго ее Мими слышали зрители Нью-Йорка, Вены и Мюнхена.Мальтийский драматический тенор (“мальтийский сокол”) Джозеф Каллейя пел в Лирик-опере всего один раз – партию Альфреда в “Травиате” (2206-07). Он является постоянным гостем Метрополитен-оперы, Венской оперы, Баварской оперы и относится к наиболее
востребованным певцам своего поколения. Последний раз Каллейя с Нетребко встретились в 2010 году в МЕТе на “Сказках Гофмана”: он пел Гофмана, она – певицу Антонию. Их новая встреча произойдет в Чикаго.Партию Мюзетты исполняет американская певица Элизабет Футрал. В 1998 году она стала первой исполнительницей партии Стеллы
Ковальски в мировой премьере оперы Андре Превина “Трамвай “Желание””. (Об этой опере – читайте во второй части обозрения.) Сейчас певица находится в расцвете творческих сил, активно выступает по всему миру. Футрал связывают особые отношения с Лирик-оперой: она два года стажировалась в Чикаго, здесь началась ее певческая карьера. Начиная с сезона 1990-91 годов, певица исполнила в Лирик-опере восемнадцать партий.NotaBene! Абонементы на спектакли нового сезона можно заказать на сайте театра http://www.lyricopera.org/home.asp, а также приобрести в кассе по адресу: 20 North Wacker Drive, Chicago, IL 60606. Справки по телефону 312-332-2244.
Сергей Элькин,
http://sergeyelkin.livejournal.com/
www.sergeyelkin.comФотографии к статье:
Фото 1. Логотип Лирик-оперы
Фото 2. Кристин Герке – Электра. Фото Хавьера дель Реала
Фото 3. Сцена из оперы “Симон Бокканегра”. Фото Дэна Реста
Фото 4. Софи Кох – Шарлотта. Сцена из оперы “Вертер”. Фото Хавьера дель Реала
Фото 5. Сцена из оперы “Дон Паскуале”. Фото Карен Олмонд
Фото 6. Сцена из оперы “Гензель и Гретель”. Фото Кена Ховарда
Фото 7. Анна Нетребко – Мими, Джозеф Каллейя – Рудольфо. Сцена из оперы “Богема”. Фото Кена Ховарда
- Властта остава у ГЕРБ след пети вот на недоверие
Депутатите отхвърлиха петия вот на недоверие към правителството на премиера Бойко Борисов, предаде агенция „Фокус”.
Гласуваха общо 210 народни представители, от които „за” 72, „против” 136 и „въздържали се” 2. Минимумът необходими гласове, за да мине вотът на недоверие, са 121 гласа „за”. Вотът беше внесен от БСП, ДПС и независими депутати заради доклада на Европейската комисия и провала на правителството в областта на правосъдието и вътрешните работи. Дебатите се проведоха във вторник на извънредно заседание.
На заседанието на парламента и на гласуването присъстват вицеремиерът и министър на вътрешните работи Цветан Цветанов, министърът на правосъдието Диана Ковачева, министърът на регионалното развитие и благоустройството Лиляна Павлова, министърът на външните работи Николай Младенов и министърът на отбраната Аню Ангелов.
Лидерът на РЗС предложи 15-минутна почивка, в рамките на която председателят на парламента Цецка Цачева да покани депутатите от „Атака” да влязат в залата. „Те вчера скачаха като тигри, а сега са подвили опашка. Нека да се наредят заедно до БСП и ДПС, където им е мястото. Защо бягат?“, попита Янев.
Цецка Цачева прикани квесторите да поканят депутатите от парламентарните групи на „Атака” и Синята коалиция да влязат в зала и да гласуват, но те не го направиха и не гласуваха.
Искането за четвъртия вот на недоверие към управляващите от ГЕРБ беше внесено в парламента на 19 юли. Мотивите за него са провалената политика на правителството в областта на правосъдието и вътрешните работи. В мотивите се казва още, че се отлага членството на България в Шенгенското пространство за неопределено време.
Припомняме, че първият вот на недоверие, през октомври 2010 година, беше по инициатива на БСП и ДПС заради политиката в здравеопазването. В началото на 211 година мнозинството даде подкрепата си за управлението на ГЕРБ при гласуването на поискания от самия министър-председател вот на доверие. Вторият вот срещу правителството на Борисов беше заради неуспеха на антикризисната политика. Той беше през юни 2011 година и отново внесен от БСП и ДПС. Месец след това – през юли миналата година, беше иницииран и третият вот на недоверие, за провал на политиката по вътрешна сигурност и обществен ред, провалено членство в Шенген, полицейщина и нарушаване на основни човешки права – със същите вносители. В началото на април тази година пък БСП и „Атака“ внесоха искане за вот на недоверие към правителството заради спиране на проекта за АЕЦ „Белене“ и провалената енергийна политика. По-късно от „Атака“ оттеглиха подписите си и така подписката беше анулирана, а вотът не се състоя.
Източник: Actualno.com
Бел.ред: Заглавието е на Еврочикаго.
- Българското правителството завиши бюджета на президентската институция
Кабинетът завиши бюджета на президентството с 24% и го върна на нивото от 2010 г.
Кабинетът гласува безпрецедентно за последните години решение да се увеличи финансирането на президентската институция над одобреното от парламента. Администрацията на президента ще получи 980 000 лв. над официалния си бюджет от 4.136 млн. лв., или с 24% повече. С това бюджетът на институцията се връща на нивата от началото на 2010 г., преди антикризисното орязване на държавните разходи със средно 20%. Докато за президентството финансовите затруднения свършват, за други институции като университети, медицински кабинети в детски градини, читалища и музеи финансирането е замразено на ниските антикризисни нива от средата на 2010 г.
Според официалното прессъобщение на кабинета допълнителната субсидия за администрацията на президентството е необходима за подсигуряване на международната програма на президента, включително транспортните му разходи. Сегашният размер на одобрената от парламента субсидия не позволява посрещането на разходите във връзка с функцията на държавния глава да представлява България в международните отношения, се казва в текста. От него не става ясно за какво точно ще се харчат парите и защо президентството не съобразява международната си програма с одобрения от парламента бюджет. На въпроси на „Сега“ кое налага допълнителните разходи от пресслужбата на президентството обещаха отговор днес. Самото решение бе гласувано като допълнителна точка към дневния ред и не бе представено пред журналистите от министрите, а от Министерския съвет впоследствие уточниха, че вносител е финансовият министър.
Гласуваното увеличение компенсира почти напълно антикризисното орязване на бюджета на президентството с 25% през юли 2010 г., по времето на Георги Първанов. Тогава годишната субсидия на институцията бе намалена от 5.232 на 4.186 млн. лв., а с допълнителния милион сега разполагаемите пари стават 5.116 млн. лв. Още през 2011 година коланите разхлабиха министерствата и останалите държавни органи. За сметка на това финансирането на големи социални системи продължава да е замразено на нивата към юли 2010 г. Тогава базовият норматив на издръжка на един студент бе намалена от 866 на 693 лв. Паднаха и много от стандартите за издръжка на делегирани от държавата социални дейности на общините, макар че издръжката на общинските училища бе пощадена. Стандартът за медицинско обслужване на едно дете в кабинет в целодневна градина например падна от 127 на 118 лв., стандартът за издръжка на дете в детска ясла падна от 2271 на 2166 лв., но после успя да навакса обратно до 2192 лв. Издръжката на една субсидирана от държавата щатна бройка в читалищата падна от 6417 на 5776 лв. на година, в регионалните библиотеки – от 10 743 на 9 132 и др.
Корекцията в бюджета на президентската администрация идва на фона на редовни критики на Сметната палата към практиката на МФ и правителствата да поправят и с това да подменят одобрените от парламента разходи и изготвения нов законопроект за публичните финанси, от който се очакваше да ограничи това.
Таня Петрова,
в. „Сега“
- Борисов: Атентаторът е дошъл от Шенген
Премиерът използва атентата като аргумент срещу отложеното членство на България в зоната без граничен контрол
Джон Бренън и Бойко Борисов на брифинг в София. Снимка: Михаела Катеринска, в. "Сега" Извършителят на атентата срещу еврейски туристи на бургаското летище, при който загинаха 7 души, е пристигнал в България от страна членка на Шенгенското пространство. Използвал е услугите на авиокомпания. Това е последната версия, по която работят службите, и хората, които бързат да говорят, че България не е надеждна граница на Шенгенското пространство, трябва да се замислят дали няма да се окаже обратното. Това обяви премиерът Бойко Борисов след среща със съветника на президента на САЩ Барак Обама по националната сигурност и борбата с тероризма Джон Бренън. Посещението на Бренън мина под знака на течащото разследване, в което участват и американски служби, но е било планирано отдавна и е включвало въпроси и около енергийната сигурност у нас.
Борисов отказа повече подробности за страната, от която е пристигнал терористът и обяви, че е призовал израелския премиер Бенямин Нетаняху също да не прибързва с изводите. „Имах разговор с Нетаняху, че ние още нямаме доказателства за извършителя – от каква народност е. Всичките проверки във всички бази данни за отпечатъци и ДНК не дават регистрирано от службите лице. Всички колеги трябва да са пестеливи и да не изпускат думи“, заяви Борисов. Той категорично отрече българските служби да са подавали информация на израелските, че зад атентата стои ливанската групировка „Хизбула“ и се опита да дистанцира страната от твърденията на Израел, предизвикали ескалацията на напрежение между Тел Авив и Техеран. „Враждата между Израел и Иран е отдавна, ние в тази вражда не се месим. България е малка страна със смесено население, не може да си позволи милиарди левове разходи за сигурност и трябва да остане спокойна дестинация, в която и арабските, и израелските туристи са добре дошли“, бе категоричен Борисов. Според него службите не могат да бъдат упреквани за подценяване на опасността, защото си вършат перфектно работата, но атентатът е бил непредотвратим. „В България може да влезе всеки – като турист, като експерт, като гост в смесените райони. 4-5 крачки му трябват да се взриви и дори ние тук с вас не можем да го избегнем, камо ли хора по джапанки на аерогарата, тръгнали на почивка“, обясни Борисов. Според него по случая има напредък и оценката на чуждите служби за работата на българските им колеги е показателна.
Предпазлив в коментара на лансираната от Израел категорична версия за участие на „Хизбула“ бе и съветникът Бренън. „Инцидентът в Бургас се разследва много задълбочено и българските служби имат водеща роля в това разследване. От ключово значение е те да имат свободата да работят и съберат всичките налични доказателства. Но САЩ имат своите притеснения за „Хизбула“ и Иран и ясни индикации, че те са участвали в терористични актове срещу невинни хора в различни точки на света“, коментира Бренън. Според него българските служби действат професионално. Бренън благодари на правителството и за усилията, които полага за енергийната независимост на България и Европа.
ОТКАЗ
ЕС отказа да включи „Хизбула“ в списъка с терористични организации въпреки настояването на Израел. „Няма единодушие относно включването на „Хизбула“ в списъка с терористичните организации“, обяви кипърският външен министър Ерато Козаку Маркулис. В момента според ротационния принцип Кипър председателства ЕС. След като Израел обвини Иран и „Хизбула“ за атентата в Бургас, външният министър Авигдор Либерман поиска Евросъюзът официално да признае шиитската групировка за терористична организация с мотива, че „ще даде правилния сигнал към международната общност и израелския народ“. Маркулис обаче обясни, че „Хизбула“ е организация, състояща се от партия, както и въоръжено крило и че е „активна в ливанската политика“. „Като се има предвид това и други аспекти, няма консенсус за въвеждане на „Хизбула“ в списъка с терористичните организации“, изтъкна тя.
ПРИЛИКА
Има прилика в държанието на атентатора от Бургас и задържания по подозрение в опит за атентат срещу израелски туристи в Кипър, обясни правосъдният министър на островната държава Лукас Лука. „Някои аспекти на поведението му бяха подобни на тези на терориста, осъществил нападението в България“, допълни той. Според кипърски медии арестуваният на острова бил шведски гражданин от ливански произход и поддържал връзка с „Хизбула“. При задържането му у него е открит списък с места, където често отсядат израелски туристи, дошли на почивка в Кипър. Тази информация не е потвърдена от властите, които съобщават само, че задържаният е на 24 г. и срещу него има повдигнати 10 обвинения.
Таня Петрова,
в. „Сега“
- Политици печелят милиони от ток
Теодор Насков, в. „168 часа“
Шокираща печалба, стигаща до невероятните 70% от приходите, имат приватизираните водноелектрически централи, установи проверка на „168 часа“. Някои от тях са свързани с водещи политически личности.
Така, докато цените на електричеството постоянно растат и стават непосилни за обикновения потребител, ВЕЦ-овете трупат милиони.
Подобно съотношение между приходи и печалба според икономисти превръща ВЕЦ-овете в истинска „златна кокошка“, защото надминава няколко пъти резултатите, постигани в който и да е друг бизнес в България. Според енергийни експерти
потресаващата печалба
реализирана от ВЕЦ-овете, се дължи на факта, че разходите им са изключително малки. За разлика от останалите централи, водните нямат нужда да купуват въглища или ядрено гориво, за да работят. Затова и веднъж построени, трябват само няколко души, за да ги обслужват. Големите печалби са гарантирани и от Закона за енергетиката. Според него НЕК и ЕРП-тата са длъжни да изкупуват цялата произведена от „зелените“ централи енергия на цена, многократно превишаваща пазарната, тъй като тя се произвежда от възобновяеми източници.
ИЗГОДНО: Фирмата на Кирил Добрев е реализирала 60% печалба от продажбата на ток.
Впоследствие всички тези разходи се трупат в цената на тока за потребителите, която очаквано всяка година нараства.
„Това са чудовищни печалби, каквито със сигурност няма никъде по света. Тук логичният въпрос е къде спи ДКЕВР и дали случайно
си затваря очите
за тези цифри“, категоричен е вицепрезидентът на „Подкрепа“ Димитър Манолов.
Далеч по-краен е Георги Найденов от сдружение ТЕХРЕМ. Представляваната от него организация има статут на наблюдател към ДКЕВР.
„Много пъти сме алармирали, че цената, на която се изкупува токът от водните централи, е раздута, но резултат няма и до днес. Как и да има, като всички те са собственост все на наши хора“, вдига рамене Найденов.
Според енергийния регулатор цените са напълно законни.
„В съответствие с действащото законодателство, ДКЕВР ежегодно определя преференциални цени за продажба на електрическа енергия, произведена от ВЕИ. Законовото изискване е тя да се определя в размер на 80% от средната продажна цена за предходната година на крайните снабдители и добавка, определена по критерии в зависимост от вида на първичния енергиен източник“, коментираха от ДКЕВР.
Според ДКЕВР през 2010 г. добавката за „зелена енергия“ съставлява около два процента от крайната продажна цена на електрическата енергия.
За разлика от обикновените клиенти, чийто джоб изтънява с всеки изминал ден, бизнесът на фирмите – собственици на ВЕЦ-ове, процъфтява. Типичен пример е фирма „Пирин ват“ ООД.
Компанията притежава ВЕЦ „Топлика“ с мощност 0,9 мегавата, купена
през 2002 г. за 1 040 000 лв.
Кирил Добрев Нейни собственици са депутатът от БСП Кирил Добрев и бизнесмените Ангел Дерменджиев и Ангел Гераксиев. Управител и акционер в дружеството е Еленко Божков. Той е бивш главен секретар в управляваното от Румен Овчаров министерство на енергетиката от 1995 до 1997 г. Според отчета на „Пирин ват“ за 2009 г. дружеството е постигнало почти 60% ефективност от основната си дейност – продажба на енергията, произведена от ВЕЦ „Топлика“. При приходи от ток в размер на 514 хиляди лева печалбата на фирмата преди облагане с данъци е цели 297 хил. лв.
НА СМЕТКА: Близката до Цветелина Бориславова “Руно Казанлък” е на плюс с 2 млн. лв.
Според финансовия документ официално нормата на печалба на „Пирин ват“ спада до около 50% заради допълнителни приходи от 144 хиляди, реализирани извън основната дейност. Те идват от продажба на активи и отписани задължения.
Впечатляваща печалба е реализирала и свързваната с бизнес дамата Цветелина Бориславова фирма „Руно Казанлък“. Доскоро един от акционерите в дружеството – фирма „Катекс“, беше собственост на контролирания от Цветелина Бориславова фонд „Си Ес Ай Еф“. Основната дейност на дружеството е производство и продажба на електрическа енергия от възобновяеми енергийни източници. Освен ток „Руно Казанлък“ произвежда и вълнени ленти и топлоенергия. Според последните отчети на дружеството общите продажби на електрическа и топлоенергия надминават
90% от оборота му
През 2003 г. дружеството купува 8 ВЕЦ-а, обединени в каскадите „Горни Лом“ и „Асеница“, с обща мощност от 10 мегавата за 33 млн. лв. Отделно от тях през 2009 г. е пуснат в експлоатация и фотоволтаичен парк. Въпреки направените инвестиции, същата година „Руно Казанлък“ успява да реализира печалба от 2 милиона лева при приходи за 7,4 млн. лева. Изчисленията показват, че дружеството е постигнало норма на печалба от почти 30%. Цифрата скача на над 50 процента, ако се извадят продадените активи за 780 хиляди лева и разходите за амортизация за 1,7 млн.
„Не виждам какво мога да ви кажа. Има си определени цени, които
няма как да коментираме
Още повече че не всяка година резултатите са такива. Всичко зависи от нивото на водата“, обясни Надка Антонова, изпълнителен директор на „Руно Казанлък“.
Рекордът по постигната печалба държи фирма „Енерго-про България“. Дружеството е собственост на чешка фирма със същото име. Според интернет страницата си „Енерго-про България“ е най-големият частен производител на електричество от ВЕЦ в България. Притежава 8 водноелектрически централи, обединени в три каскади – „Санданска Бистрица“, „Копринка“ и „Петрохан“. Общата им инсталирана мощност е 103 МВ, а цената, за която са купени от държавата през 2002 и 2004 г., е 82,8 млн. лв.
Няколко години след приватизацията „Енерго-про България“ си
възвръща повече от успешно
инвестицията. Според отчета за 2009 г. дружеството е реализирало печалба преди облагане с данъци в размер на 20,4 милиона лева. При приходи от 31,2 милиона лева и разходи за 11,5 млн. изчисленията показват, че „Енерго-про България“ е успяла да реализира впечатляващите 70% норма на печалба. Подобни са резултатите на фирмата и за 2008 г. При приходите от 35,5 млн. лв. дружеството е на плюс преди данъци с 22,4 млн., или нормата на печалба е около 60 процента.
„Приходите от производство на енергия от ВЕЦ зависят от количеството на водния поток, който е различен всяка година. При по-сухи години и при сегашните изкупни цени ние ще срещнем трудност да обслужваме кредитите си към банките, с които са купени централите“, обясниха от „Енерго-про България“.
Италиански ТЕЦ прибира пет пъти повече от държавните централи
ВПЕЧАТЛЯВАЩИ норми на печалба успява да постигне и най-голямата частна топлоцентрала „Марица-изток 3“.
С инсталираната си мощност от 908 MВ, централата произвежда около 10% от тока в страната. До миналата седмица беше собственост на италианската компания „Енел“, която я продаде на американския инвестиционен фонд Contour Global LP.
При обявяването на сделката станаха ясни и финансовите резултати на централата. Според изнесената информация, въпреки че не е работила с пълния си капацитет за миналата година, ТЕЦ „Марица-изток 3“ има 231 млн. евро приходи и печалба от 69 млн. евро. Прости изчисления показват, че за 2010 г. дружеството е постигнало над 33 процента норма на печалба. Още по-добри са резултатите за 2009 г. когато според отчета си ТЕЦ „Марица-изток 3“ има приходи за 408 млн. лв. и печалба от 148 милиона.
В същия момент отчетът на държавната ТЕЦ „Марица-изток 2“ за 2009 г. показва, че дружеството работи с над пет пъти по-ниска печалба. Така при приходи от 577 милиона лева държавната „Марица-изток 2“ е на плюс с едва 44,7 млн. лв., което прави норма на печалба от минималните 7 процента.
Фрапиращите разлики в нивата на печалбите според експерти се получават заради договор, подписан от правителството на Иван Костов. Заради него енергията на частната ТЕЦ се изкупува от НЕК на двойно по-висока цена от тази на държавната централа.
ЕРП-тата искат 5% скок
НОВИ по-високи цени на електроенергията от 1 юли поискаха трите частни ЕРП-та. В предложенията си до комисията за енергийно регулиране ЧЕЗ поиска увеличаване на цената с 13 процента, а Е.ОН предлага ръст от над 14 процента. Доста по-малко увеличение от едва 5 процента поиска третото разпределително дружество EVN.
Отделно от ЕРП-тата скок на цените поискаха и от НЕК. Националната електрическа компания пък поиска токът, който продава на електроразпределителните дружества, да поскъпне с 5 процента от 1 юли. От НЕК обосновават искането със скока с инфлацията, структурата на закупуваната от компанията електроенергия и увеличения дял на тока от възобновяеми енергийни източници.
Цена, по която се изкупува енергията (Цената е в лв./МВтч без ДДС)
АЕЦ „Козлодуй“ ЕАД – 15,75
ТЕЦ „Марица-изток 2“ ЕАД – 35,01
ТЕЦ „Марица-изток 3“ АД – 64,95
Малки ВЕЦ в зависимост от мощността – 105,00-199,00
Фотоволтаични централи – 755-823
Вятърни централи – 145,00-189,00
- Демокрацията като клиентелизъм
Как?! Та ТЕ са "на всеки километър"... Франсис Фукуяма, The Two Europes
Напоследък се говори много за две Европи, като разговорът тръгна от първоначалната тема за периферните PIGS (Португалия, Ирландия, Гърция, Испания), за да се превърне в дискусия за севера и юга на ЕС, защото стана ясно, че Италия и потенциално Франция също са изправени пред огромни дългове и банкови проблеми. Всичко това често се представя като контраст между усилено работещата, протестантска, дисциплинирана северна Европа (Германия, Холандия и Скандинавия), и мързеливия, разпуснат, католическо-православен юг. Но реалното разделение не е културно; всъщност то е разделение между клиентелистката и неклиентелистка Европа.
Клиентелизмът се появява тогава, когато политически партии използват обществени ресурси като средство за възнаграждаване на политическите си поддръжници. Политиците предлагат не програмни публични политики, а индивидуални възнаграждения като например работно място в пощите, лична намеса в полза на някой роднина, а понякога и директно изплащане на пари или подаръци.
По мое мнение клиентелизмът трябва да се разграничава от корупцията изобщо, тъй като между политиците и гласоподавателите тук съществува взаимна връзка. При клиентелистката система е налице система на реална отчетност: политикът трябва да даде обратно нещо на поддръжниците си, ако би желал да остане на власт, дори и ако това е чисто лична облага. Истинската корупция е по-хищническа – когато например някой политик вземе подкуп или комисионна, която отива директно в швейцарска банка за лична облага единствено на политика и семейството му. Раздаването на обществени длъжности и направляването на ресурси към собствените политически поддръжници е нещо легално в много страни, докато подкупите не са. Една от големите трагедии на нескончаемата Афганистанска война се състои в това, че племенната система (tribalism), която е по същество клиентелистка, се разпадна и беше заменена с чисто хищничество; завръщането към клиентелизма тук би представлявало реален прогрес.
Един друг начин за разбиране на клиентелизма е, че той представлява ранна форма на демократическа мобилизация, която се практикува почти навсякъде в бедни страни, поддържащи редовни избори. Той е всеприсъстващ в страни, инак толкова различни като Индия, Мексико, Бразилия, Тайланд, Кения и Нигерия. Клиентелизмът е продукт не на някаква специфична културна тенденция или неспособност на политиците да разберат по какъв начин би трябвало да функционира една модерна политическа система. Всъщност той често е най-ефективният начин да се мобилизират и изведат на политическото място на действие сравнително бедните и необразовани избиратели. Такива избиратели често не се интересуват особено много от програми и политики, а само от непосредствените лични облаги като работно място или еквивалента на печена пуйка за Нова година.
Германия, Скандинавия, Великобритания и Холандия никога не са били доминирани от клиентелистки партии, докато Италия, Гърция, Испания и Австрия са били. Както посочва Мартин Шефтър в книгата си Политическите партии и държавата (1993), причината за тази разлика е в сравнителния тайминг на консолидацията на модерната Веберова бюрократична държава и началото на демокрацията. Страни като Прусия/Германия, Франция, Швеция или Япония, които са били ангажирани в изключително остра военна конкуренция по време на автократичните си фази, са успели да създадат модерни, основаващи се на заслуги (меритократични) бюрокрации. Автономията на тези бюрокрации е била поддържана от една „абсолютистка коалиция“, която ги е защищавала срещу попълзновенията на политическите партии, когато всеобщото гласоподаване и политическата конкуренция са станали всеобщо достъпни. Политическите партии са могли да разпределят ресурси към своите групови интереси, но не и държавни работни места. Това е причината, поради която всички тези страни продължават да имат сравнително висококачествени обществени сектори, които, освен всичко друго, съумяват и да контролират по-добре фискалните дефицити.
В Съединените щати, Италия и Гърция, напротив, демокрацията е дошла преди консолидацията на модерната държава; без политическа коалиция, която да защищава бюрократическата автономия, обществените сектори са били готови за бракониерство от страна на демократични политици, които са се нуждаели от раздаване на работни места, за да мобилизират избирателските маси.
Този модел продължава да съществува през целия 20 век, и особено след връщането на Гърция към демокрация през 1974, след диктатурата на полковниците. Двете основни политически партии, ПАСОК и НД, са търсели достигане на власт чрез разпределяне на държавни работни места за поддръжниците си. Мощните професионални съюзи от гръцкия обществен сектор са успели да постигнат доживотни договори за държавните служители. Това означава, че всяка смяна от една партия към следващата, не е водела до уволняването на работниците на другата партия, както е ставало при американската система на патронаж, а до още по-голямо разширяване на държавната заетост. Тук се крият и корените на настоящата гръцка криза, свързана с непропорционално голям обществен сектор и пълна неспособност на съществуващите партии да извършат структурните реформи, изисквани от Брюксел и МВФ.
Италианската история е малко по-сложна. Северна Италия е била традиционно организирана около олигархични и самоуправляващи се градове-държави като Венеция, Флоренция, Торино, Болоня и Генуа, със сравнително добри местни управления. Югът обаче е бил част от Кралството на двете Сицилии, управлявано през по-голямата част от ранния модерен период от далечните испански Хабсбурги въз основа на една йерархична, феодална система на поземлено владение. Италианският юг няма история на реално, силно централно правителство. Когато Италия е обединена през 1860-те, тя е обвързала в едно цяло Севера, който от социална и икономическа гледна точка не е бил много по-различен от Австрия и южна Германия, и Юга, който по същество е бил една по-слабо развита страна.
Когато се ражда следвоенната италианска демокрация, северните елити се изправят пред проблема как да мобилизират избирателите от Юга – един регион, чиято бедност е означавала, че поддръжката за комунизма там е била сравнително силна. Онова, което правят християндемократите е, че те трансформират традиционната система от патрони и клиенти в модерна клиентелистка такава, при която обществените работни места са използвани като валута за избирателите. Тази система е успяла да стабилизира страната, но цената за това е невъзможността за формиране на силна, модерна Веберова държава.
Голяма част от историята на съвременна Италия включва борба между модерния север и клиентелисткия юг. Клиентелистка Италия, за която освен това са характерни и феномените на Мафията и организираната престъпност, навремени е заплашвала да залее страната като цяло. Модерна Италия се бори срещу това с помощта на съдебни преследвания и Тангентополи[1], докато част от Севера, под ръководството на Северната лига, дори заплаши да се отдели напълно от Юга.
В Съединените Щати клиентелизмът е до голяма степен преодолян в резултат от икономическата модернизация. Индустриализацията на страната в ранния 19 век създава нови социални групи като бизнесмени, професионалисти и градски реформатори, които се обединяват в Прогресивното движение, за да се борят за реформи на гражданското управление и бюрокрация, основаваща се на заслуги. И докато борбата за постигане на второто е бавна и продължава през животите на почти две поколения, то до средата на 20 век САЩ успяват да елиминират патронажа както на федерално, така и на местно ниво. (Тук може да се спори, че той се е върнал обратно под формата на модерните групови интереси и лобизма, но това е тема за съвсем друг разговор).
В Италия и Гърция обаче модерната държава никога не успява да измести настрана клиентелистката. В Италия, както вече споменах, поне се е водила борба за това. Но в Гърция никога не се появявала каквато и да е прогресивна коалиция, въпреки очевидното отвращение на множество млади гърци от съществуващата система. Налагането на технократски правителства под ръководството на Марио Монти и Лукас Пападемос, беше по същество опит да се наложат такива промени от външни сили. Но докато гръцкото правителство беше склонно да ореже определени форми на харчене и да повиши данъците, никоя от традиционните партии не демонстрира желание да подреже собствената си политическа база, като атакува самия клиентелизъм. Нито пък някоя от екстремистките партии, които сега са представени в гръцкия парламент, е правила от всичко това някаква значима част от собствените си програми.
Ето защо целия проект за обединяване на Европа в някакъв фискален съюз ми се струва толкова нереалистичен. Външният натиск никога няма да успее да наложи промени, освен ако не действа в съюз с вътрешни сили, които сами да желаят реформа. В Италия тези сили съществуват поне потенциално, но в Гърция те изглеждат напълно липсващи.
Решаването на проблема с клиентелизма би се обърнало към един от дългосрочните източници на настоящата криза. Но всяка промяна би имала ефект само в течение на много дълъг период от време, и следователно не е ужасно важна от гледна точка на краткосрочното бъдеще нито на Гърция, нито на ЕС. Ако гръцката общественост желае да отхвърли мерките за съкращения, което изглежда доста очевидно, страната ще тръгне по посока към директен банкрут и излизане от еврозоната. Винаги съм смятал, че излизането от еврото е единствената реалистична опция за Гърция – която би могла да се получи сравнително подредено, ако би била предприета преди месеци. Сега вече, след като се изтъква като предпочитана политика на екстремистките партии, излизането най-вероятно ще се получи по много безпорядъчен начин, с тежки последствия за стабилността на Европа като цяло. Така че нито дългосрочната, нито краткосрочна перспектива не ми изглежда особено блестяща.
_____________________________________________
[1] (В превод: град на подкупите): Понятие, с което понякога се обозначава борбата на италианската държава срещу корупцията и организираната престъпност, най-вече в широкомащабната операция Чисти ръце, 1992–96. Бел. пр.
Източник на преведения текст: Librev.com
(Със съкращения, оригинално заглавие „Двете Европи“)
- Изселници в Турция търсят учители по български език за децата си
Изселници от България в турския град Ялова търсят учители, които да обучават децата им на книжовен български език, съобщи БНТ.
Чрез БНТ председателят на изселническата организация Лютфи Йозгюр отправи искане към българските власти през лятото да бъдат организирани такива курсове. Броят на българските изселници в Ялова е между 8 000 и 10 000. Повечето от тях са пристигнали през 1989 г. по време т.нар. „голяма екскурзия„, когато хиляди български турци напуснаха страната в резултат на т.нар. възродителен процес.
Ние, изселниците, в първите години, когато се изселихме в Турция бяхме обидени на режима и спряхме да им говорим на български, за което след време взехме да съжаляваме, обяснява Лютфи Йозгюр пред БНТ. Той дава пример със собствените си синове, които учат в Софийския университет, но са пристигнали в България, без да знаят нито една дума на български език. Наложило се е цяла година да учат езика, за да започнат образованието си.
Това не бива да се случва с децата, които сега растат, смятат изселниците. В Ялова вече се строи Балканска къща, където ще се помещава културен център и където могат да се провеждат обучителните курсове.
Източник: в. „Дневник“
- Ех народ, народ… Кога ще станеш народ?!
Из делниците на един луд (16 – 20 юли)
Тони Филипов, д-р, Reduta.bg
.
Понеделник, 16 юли
На заседание на МС премиерът обяснил как ще се тури край на тарикатлъка с неплатените здравни осигуровки – не плащаш, нямаш право да си купиш кола. От което съдим, че съвсем не е наясно със законопроекта. Защото в него се визира продавачът, а не купувачът. И то е логично. Човек, като си продаде колата, има пари да си плати вноските. Купувачът, ако му останат пари да почерпи, е с Бога вечерял…
Ще цитирам Костов и дори нещо повече – ще съглася с него. Моля заинтересованите да си отбележат. Вика за премиера: „Той е чудовищно неграмотен.”
Но всяко зло за добро. Ако народът чете, грешката на премиера ще се отрази добре на фиска. Потенциалните купувачи ще си платят вноските. После, при нотариуса, и продавачите ще си платят. И ще се получи двоен ефект.
Ама народът не чете… И пак ще се прекарат само интелигентите. Хубаво, че те рядко купуват коли. С една кола по цял живот карат…
„Труд” пък изловили Московски в тежко невежество по специалността. „На железничарите, вика, ако работят по линията между София и Пловдив, не им трябва безплатен превоз между Русе и Тутракан!”
„Простено е, коментира „Труд”, на министъра да не знае, че релси в Тутракан няма. Не е простено на оня, дето го е сложил на поста.”
Пипни се тук, и тук, и тук… Снимка: Юлиян Савчев, в. „Сега” Ба, оня, дето го е сложил, вика на Видин външна граница на Европа, та…
Пак ще го кажа и вие ще признаете, че по-точна формулировка на управлението не може да се даде – користно невежество. Не ли?!
Личният лекар на премиера и депутат от ГЕРБ д-р Лъчезар Иванов кандидатствал за доцент в МУ в София. И понеже трябва да представи определен брой публикации, а той ги няма, та добавил и две на проф. Любомир Иванов. Щото, за късмет, статиите на професора били подписани Л. Иванов.
Ректорът на МУ проф. Ваньо Митев вика, че е грешка. “Трябва да си пълен идиот, за да подадеш чужди статии като свои.”
Не знам дали е пълен, или непълен, знам, че му викат Мозъка, и то съвсем не, за да го ласкаят…
Пък членът на научното жури проф. Миладин Апостолов рекъл пред „Сега”, че проф. Л. Иванов ” и друг път е създавал проблеми”.
Ама не проблеми… Всичко е било подредено, Мозъка е единствен кандидат, рецензиите и становищата са положителни (ако и да не му стигат публикациите!) и тоя пенсиониран професор да вземе да си познае статиите!
Предлагам на научното жури, все мастити професори, да си направи сепуко. За липса на морал, или на компетентност, за каквото си изберат. Налага се след тоя скандал да си разпорят… научната съвест.
На Мозъка нищо не препоръчвам. Там социализацията е завършила и промяна не е възможна.
Напоследък трудно намираме повод да почешем левелерите. И пак ще ни емнат платените агитатори из форумите, че сме червен. А ние не сме. Ние сме като синята слива, дето е червена само доде е зелена. В смисъл, че за малко като млад… Въпросът е, че червените много са нахитряли. Затаили са се като сукнян молец. Не ги упрекваме. Наполеон беше рекъл: „Не прекъсвай врага, когато греши…” И те не го прекъсват… То и нищо не им измислят тиквите, де… Станишев отишъл да събира подписи за АЕЦ „Белене”. Бойко с основание го бъзика, че хванал тен.
Ей, другарю Станишев, ние, че сме прости, прости сме, ама не чак до там, бе! Все можем да вденем, че ако си искал да се строи АЕЦ „Белене”, било е време, когато с един подпис си можел да решиш въпроса. Ама явно бяхте намислили с граовския тарикат да ползвате Бойко за дилаф. Но и той не е чак пък толкова прост. Поне в това отношение.
Лицемери!
Вторник, 17 юли
Цветанов се възмущава от Плевнелиев: „Не може той да защитава съдия със забавени над 50 дела. Аз съм убеден, че президентът не е запознат за какво става на въпрос”.
Мислим, че хората, които четат без да си мърдат устните, никога не използват тази конструкция.” „Става на въпрос” е израз от социолекта на ниските милиционерски чинове. Колко ли прост изглежда един народ, чийто вицепремиер казва „става на въпрос”?!
Ей, знаете ли, че има народ, който се казва мадурци? Да, бе, верно! Четох за една модна фиеста на о. Ява, та там се споменаваха. 5.8% от населението на Индонезия били мадурци.
Според „Преса” в Ямбол Бойко отказал да реже лента. Тамошните го поканили да открие обновения градски парк, но той им рекъл: „В отпуск съм…” И се повозил на колело, точно както се полага на човек в отпуск. Ако това е вярно, то показва, че премиерът няма някаква мания да реже ленти, а го върши само в рамките на служебните си задължения и през работно време. Така мисля, де…
Като споменахме президента по-горе, та се сетихме за жена му. Това малко тъпо се получи… Като оня селски лаф – га фанах, са сетих.. Извинявам се. Първата дама на Франция Валери Трирвильор рекла: “Решила съм вече да се замислям, преди да пускам коментари. Първо ще броя до десет”. Щото преди известно време „туитнала” едно коментарче в стил Юлианка, в което пожелава успех на Оливие Фалорни срещу Сеголен Роаял, бившата конкубина на Оланд. Бивша, бивша, ама те си се имат, щото му е родила 4 деца. И когато през 2007 г. Роаял се кандидатира за президент, Оланд я подкрепи, но тя загуби от Саркози.
Като споменах Саркози, та се сетих за жена му… Голям пожар! През 1992 г. Карла писала на Миг Джагър: “Ще бъда твоя любовница завинаги”. И двамата избягали на о. Пукет да се обичат, докато жена му на Джагър му раждала третото дете… След Джагър Карла подгонила Доналд Тръмп… Взела скалповете на Ерик Клептън, Шон Конъри, Кевин Костнър…
Но дето е речено, търколило се гърнето…
Съпартийка на Сарко го съди за секстормоз. Три дни преди да се ожени за Карла, Сарко поискал от нея „да му достави малко удоволствие”, да олаби жилата, дет’ викат на село… “Вижте ме, рекъл, в какво състояние съм. Трябва да се отпусна. Няма да отнеме много време”.
Чак пък секстормоз… Поискал си е, отказали са му, какво толкова?! Дето викаше една госпожа от Пазарджик, „Питайте бе, другарю (беше още през социализъма), питайте, с питане един мъж спа с жената на моя мъж.”
Сарко, както знаете, е евреин. В „Пражкото гробище” Умберто Еко пише: „Евреинът е прелюбодеец, понеже е постоянно разгонен – това е заради обрязването, заради което се възбужда по-лесно, а и заради чудовищната несъразмерност между телосложението му на джудже и огромния му обрязан член”.
И Карла потвърждава: „Този мъж притежава еротични оръжия, срещу които просто не мога да се противопоставя.”
Чел съм някъде, че на евреите им било най-дебело оръжието. А на индианците най-дълго. А една Мара Х. от Пловдив разправяше за един Винету Коен… Всекакви ги има.
Пък оная вечер в Париж Мадона си показала и другата цица. Преди месец в Истанбул показа лявата, сега показала дясната. Показала си също и дупето. Които посетят следващия й концерт, вероятно ще намажат най-много.
Само не разбрах защо в лява Франция си показа дясната цица. Прилича на провокация.
Сряда, 18 юли
Дянков рекъл пред австрийския “Дер Щандарт”, че можем да откажем влизане в еврозоната, ако се стигне до хармонизиране на данъците.
Редно беше да го каже, щото тия как са ни нагъзили да ни вкарат в еврозоната, не е истина! Искат да прескачаме чакалнята и направо в зоната. По-голям натиск ни оказват само да влезем в Шенген…
Дълго гледах тази снимка, как Дянков е хванал ръката на Бойко, каква муцунка е направил с устата, но така и не можах да реша дали вече е целувал ръка на премиера, или се подготвя да го направи. Снимка OFFnews.
Пък премиерът някъде се покри. Едни разправят, че било заради доклада за ненапредъка ни в провосъдието и вътрешните работи. Донесоха ми агенти, че визитата Му оня ден в Брюксел не била толкова да смекчава цялостната оценка, колкото да предотврати появата в доклада на случая с Мишо Бирата.
Пък един приятел вика, че не било за това, или не само за това. Бил много притеснен от скандала с есемесите, които писал на тенисистка Сесил Каратанчева, които тя сега по свои си съображения направи достояние на медиите. А може и да не е по свои, знам ли? Сесил вика: “Реших да си кажа всичко, след като разбрах и за други момиченца на по 14 г., които са били викани и с тях са правени страшни неща…”
Сесил разправя, че Бойко я закачал още когато била на 14 г. На турнира “Ролан Гарос” през 2005-та и писал директно: “Какво ще кажеш да ми дойдеш на гости в хотела сега?” Баща й показал SMS-сите на разни хора. Бойко разбрал, че е изтекла информация точно преди кметските избори и се притеснил. Извикал Радослав Каратанчев и му рекъл (това Радослав го разправя, де): “Моля те, Радо, аз я обичам като дъщеря. Никога не бих направил такова нещо.”
Обичам я като дъщеря… От къде ми е познато това?
Оня ден Сидеров викаше, че ГЕРБ били като Паниковски. Но ние не бяхме склонен да се съгласим, щото самият Сидеров повече ни прилича на Паниковски, там, когато нарушителят на Сухаревската конвенция ходеше след Корейко и дрънкаше като полуидиот: „Дай милион! Дай милион…” Но сега си мислим, че няма проблем и двамата да приличат на Паниковски. Така де, в един добре изграден литературен образ могат да се разпознаят много реални хора. Та точно Паниковски казваше за Зося Викторовна: „Каква фемина! Обичам я като дъщеря!” Но в контекста ставаше ясно, че е решен на тежък инцест…
Интересното е, че след това Каратанчев е турен да стопанисва спортните имоти. А разкритията се правят след като е уволнен.
Което би могло да е мотивация както за дългото криене на скандала, така и за сегашното му изваждане.
Бойкопресата подложи Каратанчева на яростен обстрел. Изкараха я от курва до лесбийка. Много мръсна история. Нещо като трипера на президента…
Но пък спрямо всичко, което съм чел и чул за премиера, фокусирането върху тая история ми прилича на вица, дето в зоопарка, пред клетката на лъва, майката предупредила детенце: „Гошко, не се приближавай до лъва, майка, пълен е с бълхи!”
Четвъртък, 19 юли
Вчера арестували депутата от ГЕРБ Димитър Аврамов. Поискал си и получил 50 бонки, за да упражни влияние върху длъжностно лице от ОД “Земеделие” в Монтана. От ГЕРБ светкавично го изключиха от всякъде, не знам дали не му взеха и монтанското жителство даже…
Аврамов е от Монтана, приятел на Фидосова. Заедно са създавали местната ГЕРБ. Тя го направи шеф на ГЕРБ-Предприемачи. Щото, дет’ вика премиерът, бил „отворен, предприемчив, но предприемчив и да открадне пари…”
Във Фейсбук колежката Деси Ризова пуснала тази снимка на депутата с ясното внушение, че още на външен вид заслужава пет години ефективно.
Досега беше известен с опита си да прокара един откровено лобистки закон в полза на арендаторите, демек, в своя полза. Обаче за разлика от случая с Фидосова и поправките в закона за нотариата, работата се прееба, а депутатът беше осъден на глоба от 5000 лв. Но явно присъдата не е имала възпитателен ефект.
Шефът на ГДБОП Флоров съобщи, че са арестували двама служители на ГДБОП, защото изнудвали бизнес дама също за 50 бонки.
Пък в Бургас… Какво нещо е средата! С какъвто се събереш… Арестували шефа на затвора и сега го чака затвор. Таш…, пардон, майтап – вкарват шефа на затвора в затвора. Ще живее там, където по-рано е работил…
Но, както се казва, късно е либе за китка. Спрямо доклада за ненапредъка ни тези арести се явяват в 12 и 5.
Цветанов вчера каза, че в доклада имало и „добри моменти”. От „Труд”, потвърждават, имало. Поне един имало. Хубавият момент в доклада за България бил, че докладът за Румъния бил още по-лош…
Както сме имали възможност и друг път да заявим, успехът има много бащи, неуспехът е копеле. Станишев злорадо потрива ръчички. Забрави доклада от 2008 г. И се прави, че не знае, че сегашният е малко нещо обобщаващ за 5-те години членство. Тоест, че 2/5 от „успехите” са на неговото правителство. Но ние помним и „Батко и Братко”, и как ни спряха фондовете.
Бойко в типичния си стил на дървен шоп, се опитва да прехвърли всички негативи на Станишеви. „В докладите, вика, ги размазват от критика”.
Ходи разбери кой крив, кой прав…
„Цветанов създаде ГЕРБ. Той ще я унищожи!”, коментира „Сега”.
Точно така. Както рекъл Тарас Булба на син си Андрий: „Аз съм те родил, аз ще те убия!” И верно го уби. Ние сме писали, че това го бил рекъл Иван Грозни, но понеже тогава много хора не се съгласиха, та затова сега ще опитаме с Булба, па да видим…
Чета пак в „Сега”, че Бойко рекъл по повод възникналите търкания между Цветанов и Плевнелиев: „И двамата са прави.”
Ех, Сократе, Сократе…
Викнали древния мъдрец да реши някакъв спор. Изслушал едната страна и казал: Ти си прав. Изслушал другата страна: И ти си прав. Отстрани репортер на в. „Сега”, пардон, атинянин зрител, се обадил: Ама, бай Сократе, не може и единият да е прав и другият да е прав. И ти си прав, отговорил Сократ.
Е, Бойко го казал малко по-суфистицирано: “Времето и мълчанието е провокация”.
В Пловдив общинските съветници от ГЕРБ уволнили шефа на ДКЦ-1 д-р Георги Кръстев. Защото рекъл, че “здравеопазването у нас е апокалипсис”. Шефът на здравната комисия към ОС доц. Недев заявил: “Не може човек, който е управител на общинско лечебно заведение, непрекъснато да критикува здравната политика на кабинета.”
Не може! Точка!
Абе, майничките, к’во става при вас, бе?! Оня ден чета за нов правилник, който категорично забранява на общинарите да ходят на работа, въоръжени с пищови и студено оръжие. Зер са щели да се избият?! Да не сте в революционна ситуация?
„Мъж наръган при целувка”, пише „Труд”. В Благоевград един пич се прибрал дома и заварил жена си да прави салатка. Така се зарадвал, че се хвърлил да я целува с голи ръце. Но залитнал и се намушкал сам на ножа. И така няколко пъти…
Да, както са казали още древните, не вярвай на данайците дори, когато ти правят салата…
Петък, 20 юли
Потвърждава се хипотезата ми защо Бойко е хвърчал до Брюксел. Минчо Спасов вика: „Имам подозрения, че докладът е непълен и под натиск на ЕНП е отпаднал абзацът за случая “Мишо Бирата” като последен компромис към Борисов.”
Представям си какво тръшкане е било из Брюксел…
Бриджет Чарнота написала един анализ за България, който ме накара да се чувствам като… Ако бях разкрепостен като Дилов, бих употребил неговия израз – „като пръднал в киното, преди да изгасят лампите”… Чудя се управляващите що не се чувстват така.
Госпожата вика: „Дали всичко това кара отговорните във всички поредни правителства да се почувстват виновни? Ни най-малко! Срам – вероятно за няколко дни… Но вина? Никога!… Ако сериозно възнамеряваха да променят начина си на действие, те щяха да го сторят досега доброволно, без нуждата от доклади от Брюксел. Тъжната истина е, че на тях не им пука и че нямат никакво намерение да се променят…”
А народът?! Народът…
Ех народ, народ… Кога ще станеш народ?!
Станишев се хвали, че БСП била събрала вече къде 520 000 подписа за референдума за “Белене”. Щели да събират доде станат 700 000, та и да има фалшиви, пак да им останат поне 500 хил. валидни.
А дано, ама надали! Докладваха ни, че в подписката засега се включили главно симпатизантите на ГЕРБ. Сещате се защо. Та, дето се вика, да не казваме туп, преди да сме паднали…
Пък на гръцкия остров Икария искат референдум, за да се присъединят към Австрия. Ето такъв референдум би пожънал голям успех и у нас. Едва ли някой българин ще откаже да се присъедини към Австрия, или пък Швейцария. А защо не и към Германия, вече сме се присъединявали. По-специално към Бавария. Чета, че те отказали да издържат бедните германски провинции. Което значи, че им са се освободили малко пари. Пък и премиерът ни така или иначе вече се призна за васал на Меркел…
Казано честно, всичко ми е наред…
Оня ден Цецо каза, че разговарял с премиера на Бавария, с шефката на парламент, с министъра на вътрешните работи… Всички дали „изключително висока оценка” на правителството ни. Така че почвата е подготвена.
Патриотизмът си е патриотизъм, но требе да се живее от нещо. Пък и на какво се основава патриотизмът ни? Ето, вчера чета, че некой си доцент от Търновския университет доказал, че Левски никога не бил казвал това за „Чиста и свята република”. Бог знае какво още не е казал… Както и да е. Доказано е, че сит народ е патриот. Гладният заминава надалече и оттам обича родината…
Гледам интересно съобщение в „Сега”: „От началото на месеца софиянци могат да си наемат колело срещу 15 лв. на ден и 30 лв. за цял уикенд.”
В коментарите читателите се възмущават, че с парите за наем за един месец можеш да си купиш твое колело. Можеш. Комшията си купи и беше негово цял ден. През нощта го откраднаха. И заради колелото откраднаха и радиатора. Щото той си има частен електрожен и не му е проблем вечер, като се прибере, за 2 мин. да завари веригата за радиатора. По тая причина няколко съседи поискаха да вържем куче на входа, но те и кучето ще откраднат…
Между другото, на сайта на президентството се появил файл със следното недвусмислено наименование: National Strategy Integrate Mangali.pdf (Национална стратегия за интеграцията на мангалите). Па добре, че не са ги нарекли мангусти…
Прав е бил оня циганин, дет викал: Когато е за работа или за събрание, другарю Асан, заповядайте… А като е за банкет, разкарай се бе, мангал мръсен…
От години предлагаме да се приеме американската система, според която е напълно коректно да ги наричаме индобългари, ама кой да ни чуе.
Между другото, от самата стратегия излиза, че името „роми” не е точно. Щото там пише, че то се използва както „за българските граждани, които се самоопределят като роми, така и за гражданите, които околното население определя като такива.” Значи и много българи обхваща. Поне сред тези, на които се явявам околно население…
Та за колелото, де. Предвид на това, че е силно движима собственост, то трябва да има пълно каско, маркировка, джипиес. Трябва да има и гражданска застраховка. Щото, ако се забиеш в някой скъп мерцедес, кой ще плаща щетите?! Трябва да има застраховка живот за водача. Карането на колело в София е по-рисковано и от руска рулетка. От британската амбасада искаха да минат на колела, ама като видяха за какво става „на въпрос”, си поръчаха бронирани джипове. Точно преди малко четох, че трудовият травматизъм се бил увеличил. Но не, че се увеличили трудовите злополуки на работното място, а тези, които се случвали при отиване или връщане от работа. От 255 лани на 359 тая година. И само единици ходят с колело на работа. Ами ако тръгнем масово какво ще стане! Леш!
Така че хич не е много 15 лева на ден.
Айде стига, че снощи има пак джам сешън и днеска е малко кружится, вертится шар голубой…
To be continued next път
–––––––––-
Бел.ред.: Заглавието е на Еврочикаго.
- Запомнете това име: Стефан Прохоров
Най-младият български драматург Стефан Прохоров, чийто първи пиеси „Правилата на играта” и „Братята, това е” предизвикаха истинска сензация, се завърна преди дни от Испания, където представи България на един от най-сериозните фестивали за драматургично изкуство в Европа Europe Interplay.
Тази година 18-годишният ученик беше номиниран за награда за полет в изкуството „Стоян Камбарев” – най-чаканата и престижна награда за изкуство, отличаваща талантливите млади творци в България. Стефан Прохоров е далечен потомък на руския писател Алексей Толстой и на революционера Георги Бенковски, но не отдава голямо значение на този факт. Иска хората да го запомнят с неговото собствено име и с творчеството му. Затова той пише от дете, а неговата мечта е да стане театрален режисьор и тя е на път да се сбъдне, защото в началото на септември ще кандидатства в НАТФИЗ.
Голямо признание за таланта на най-младия български драматург бе специалната награда, която Фондация „Стоян Камбарев” му осигури, а именно селекционирането му за участие като представител на България в престижния международен фестивал Europe Interplay. Този форум e с над двайсетгодишна история и е най-сериозната платформа в Европа за срещи на млади автори и драматурзи. От Europe Interplay са тръгнали редица световни имена в областа и театъра от ранга на Сара Кейн. По традиция всяка година фестивалът се провежда в различна европейска страна. Младият Стефан владее няколко езика, свири на китара и хармоника и се интегрира прекрасно в атмосферата на фестивала, продължил цяла седмица в Манхирон, Испания.
Източник: hola.bg
- Съдия Мирослава Тодорова за непостигнатото върховенство на закона
„Върховенството на закона е един от големите проблеми на страната“
Мирослава Тодорова. Снимка: Юлиян Димитров, PIA Интервю на Полина Паунова с Мирослава Тодорова, председател на Съюза на съдиите в България
епизод 4 на “Гневни Млади Хора”
„Гневни млади хора“ е независима платформа за новини, дебати, гражданска журналистика и анализи. Проектът се осъществява от PRESSCLUB Information AGency (PIA), в партньорство с Институт за развитие на публичната среда и Фондация “14 януари”.
Полина Паунава:
Здравейте, вие сте с 4-ти епизод на „Гневни Млади Хора”. Започваме с кратка ретроспекция. Всичко започва 2009 година. Тогава Съюза на съдиите в България (ССБ) пише отворено писмо до МС, в което казва:
„В последните няколко седмици наблюдаваме поредните опити за недопустимо посегателство върху независимостта на българската съдебна система от страна на различни представители на изпълнителната власт. Наш дълг е всеки път да алармираме за тези вмешателства, защото единствено поддържането на нетърпимост към тях е ефективна гаранция срещу авторитарно управление. Напомняме, че независимостта на съдебната власт е предвидена в Конституцията като необходимо условие за функционирането на правовата държава и е в услуга на обществото.”
Тези изречения са провокирани от двамата вицепремиери Цветан Цветанов и Симеон Дянков. Първият, според ССБ, пак цитирам: „нееднократно в средствата за масово осведомяване заяви, че МВР е събрало “безспорни доказателства”, при които “няма европейски съд в Европа, който да не осъди тези лица на възможно най-високата присъда, която могат да получат”.”
Именно по този повод, ССБ в своето обръщение, подписано от съдия Мирослава Тодорова пише:
„Внушението на тези изявления е недвусмислено и представлява натиск върху вътрешното убеждение на съда.”
Година по-късно ССБ публикува на сайта си кратък текст „Защо мълчим”. Той вече звучи отчаяно – този път те не виждат смисъл да учат Цветанов на демократичност. Цитирам:
„Досега коментирахме многократно подобни изказвания на г-н Цветанов с призив да спре конфронтационното вредно говорене срещу актове на съда по неприключили наказателни дела. Не бяхме чути. Не можем да научим министъра на вътрешните работи на демократична култура. Не разполагаме с възможност и да го убедим в принцип, който от гледна точка на правовата държава, би следвало да е извън всякакво съмнение – за да има правов ред, за да се чувстват сигурни всички граждани, съдът е коректив за законността на действията на полицията и никога не може да е обратното. Защото обратното е полицейска държава, а не правова.”
От тук нататък историята вече ви е ясна. Вербалните нападки между вътрешния министър Цветан Цветанов към съдия Тодорова продължават, докато ескалираха до това, че той я обвинява в „слугинаж на мафията”. Тя пък заведе дело срещу него. След това ВСС уволни съдия Тодорова, заради забавяне на мотиви към дела, за които същия този ВСС по-рано я наказа. Президентът допусна, че уволнението е в резултат на заведеното дело, Борисов го определи като „провокация”, ЕК написа, че това е „смущаващо”, а пък Цветанов похвали ВСС за „моралната позиция”.
Тук интересeн момент е, че цялата власт побърза да се разграничи от ВСС с мотива, че той е избран от Тройната коалиция. Това, обаче не отговаря на истината – ГЕРБ до този момент е назначил четирима свои представители в него.
Стигна се и до там, че членът на ВСС Цони Цонев бе предложен от ГЕРБ да бъде в Инспектората към ВСС. И с това въведение казвам здравейте на вас и Добър ден на съдия Мирослава Тодорова.
Мирослава Тодорова:
Добър ден.
Полина Паунова:
Предлагам да започнем с един такъв въпрос: Какво остана неразбрано, според вас, от дебата по уволнението ви?
Мирослава Тодорова:
Може би малко ми е трудно да се отстраня, защото не знам дали си представяте, но това е ежедневна обсада. В продължение на може би две години, правим отчаяни опити за защита независимостта на съда от посегателства както отвътре, така и отвън. Междувременно гледаме дела, опитваме се съсредоточено да ги решим правилно и да не сбъркаме. Аз пиша защити по дисциплинарни производства, становища по законопроекта за изменение на Закона за съдебната власт и се стигна до тази ескалация в момента.
От една страна, фактите са вече публично изнесени и ВСС, независимо от тайната на дисциплинарните производства, каза своята версия по въпроса без да ме покани. От друга страна, обаче, аз съм юрист и смятам, че ще спечеля спора във Върховния административен съд (ВАС) и се преживявам като съдия. Целият си професионален опит съм изкарал в съда, така че много внимавам аз да не прекрача границата, защото всичките ни усилия са, за да постигнем върховенство на закона. Това означава, че трябва да се борим за независимостта на съда, като даваме възможност на съда винаги да отсъжда спокойно без външни въздействия. От друга страна, обаче трябва да се опитваме да правим разграничение кога съда е оставен да работи свободно и постановява актовете си въз основа на вътрешно убеждение и кога това представлява симулация.
Върховенството на закона се видя, че е един от големите проблеми на страната. Посочен е като основен проблем в доклада на ЕК. Но, истината е, че от години говорим за този проблем.
Всеки път, когато сме реагирали срещу изказванията на министъра на вътрешните работи по висящи дела, включително преди произнасянето на съд по тези висящи дела, сме имали предвид, че ако съдът се подчини на държавната вола и привидно това, което се твърди, че е държавния интерес, в този случай вече никой няма гаранция, че неговото дело ще бъде решено правилно. Защото няма да разполага с информация дали другата страна в процеса няма да разполага с други форми, с които контролира съда.
Механизмите за поддържане на зависимост на съдебната власт, са най-разнообразни. От една страна, съдебната власт, по дефиниция, е по-уязвима от другите власти, защото не разполага с ресурса да говори свободно по медиите. Съдът трябва да бъде дистанциран от страните и останалите власти, за да може спокойно да чете делото и да не показва пристрастност. В този смисъл не може да се изразява и граждански активности и затова…
Полина Паунова:
Но, пък вътрешния министър може. Той се изказва като „гражданин”, както знаем.
Мирослава Тодорова:
Да, ние затова в тези многократно написани позиции не веднъж сме цитирали и конституционалиста Хамилтън, който казва, че въпрос на зрялост е другите власти да не подчинят съдебната. Защото това е много лесно, но е пирова победа.
От 1997 година съм съдия и виждам как със смяната на всяко следващо правителство тези хора, които първоначално като властимащи са смятали, че могат да се опитват да узурпират съда, след това са били в уязвима позиция. Така, че въпрос на зрялост, на чисто, биографично ежедневно ниво е всички да разберат, че независимият съд е лична гаранция за тяхното лично добруване в бъдеще. Защото никоя власт не е вечна.
В конкретния случай, с това уволнение, фактите показват притеснителни процеси. Част, от които изискват своето обяснение и то, може би не от нас, а от обективни и независими наблюдатели. Успокояващото е, че ЕК, очевидно добре се ориентира от дистанция какво се случва. Това, което се видя е, че без да бъда изслушана бях уволнена за дела, които съм разгледала преди много години. Трудно бих могла да бъда убедена в добросъвестността на ВСС, че той изхожда от интересите на правосъдието. Защото, ако това беше така, щеше поне да направи актуална преценка на дейността ми сега. Колко дела ще започнат отначало, колко дела са обявени за решаване и, поради това, че не са написани от мен и от колегите в състава, ще почнат отначало. Въпреки всичко, въпреки това, че административния ръководител и ВСС са ме поставили в условия, в които да мога да върша спокойно работата, дали пък не съм успяла да приключа всички стари дела. Защото аз твърдя, че в момента най-старото ми дело, което разглеждам е от юли месец 2011 г. и то е едно от най-тежките дела за организирана престъпност в страната.
Полина Паунова:
Кое е това дело?
Мирослава Тодорова:
За наркоразпространение на територията на София за голям период от време срещу част от групата на Златомир Иванов (Златко Баретата – бел.ред.).
Полина Паунова:
Става дума за Тони Мамата, нали така?
Мирослава Тодорова:
Да, и други. От юли месец до сега сме провели 27 заседания, което означава най-малкото, че съдът не бездейства. Трудно е хората да разберат, аз знам, че акцента е върху забавянето на делата, трудно е хората да разберат какво усилие коства на съдиите в натоварените съдилища да свършат работата си съвестно и съобразно високото си назначение. Защото всяко дело трябва да бъде решено правилно и никой да не бъде неглижиран. Всеки човек, когато застане в съдебната зала, трябва да има увереността, че неговото дело е най-бавно за съдията.
Статистиката е чудовищно голяма. Освен, че съм получила 309 дела, което значи, че съм ги и прочела, 270 от тях миналата година съм решила, а само за 2 месеца съм получила 400 тома и това в ситуация, образно казано, на обсада. Защото, междувременно, въпрос на личен избор е, но ние не се отказахме да пишем конструктивни становища за законопроекта и да изпълняваме това, което ВСС не изпълняваше. Всеки път да реагираме, когато имаше противозаконно и противоконституционно посегателство върху независимостта на съда. Същевременно започнахме и високотехнологична дейност по изготвяне на система за оценка на натовареността на съдиите. Това, на практика, е много работа. Не е вярно, че съм рецидивист, както е казал г-н Цонев. Не съм го слушала, защото тогава бях на работа, а не съм била поканена на заседанието на ВСС. Дисциплинарно съм уволнена за дела, които съм приключила – едното 2009 г. и не са обявени мотивите, т.е. то без сигнал на недоволен гражданин е издирено и открито в архива на съда, а другото…
Полина Паунова:
Кой го е издирил това?
Мирослава Тодорова:
Сигналът е от председателят на Апелативния съд (Веселин Пенгезов – бел.ред.), което означава, че той може би с прекия ми административен ръководител. А, другото ми дело е от март 2011 г.
Рецидив, и в юридическия смисъл, и в гражданския смисъл, т.е. хората могат да разберат е, когато след като съм наказана, съм продължила все така упорито да не си пиша делата. Но има нещо друго. Тези дела са приключени в период, в който – това не го казвам като оправдание, а като обяснение – съм имала право да не гледам дела, но съм ги изгледала, за да не осуетявам възможността доказателствата да бъдат събрани и тези граждани, които са били разпитани, да не идват пак и да не натоварвам колегите си.
Минималният стандарт, казвам минимален, не повече от това, е било да не бъде осуетявана възможността тези дела някъде да ги чета, да ги пиша и да мога да ги предавам. Вместо това, не само физическия достъп до делата ми беше затруднен, защото нямах кабинет и…
Полина Паунова:
Имате предвид – това е било във времето, в което сте била преподавател, защото вероятно не всички знаят?
Мирослава Тодорова:
Да, точно така. В този период от време бях на пълна трудова заетост в Националния институт на правосъдието в продължение на две години. В този период от време, обаче аз приключих всички дела, които са ми възложени за разглеждане. Една част от тях бях принудена да ги търся по най-различни места в съда. Много внимавам да не кажа повече, отколкото мога да казвам, за да не злепоставя и други хора, но истината е, че аз съм пример за това, че има дефицит на добро управление на системата. В никакъв случай не подценявам собствените си грешки, но след като съм се наела да приключа делата и да работя две работи и та за една заплата – казвам го, защото има злоупотреби и в тази посока.
Полина Паунова:
Обвиняват ви, че сте вземала повече от една заплата, така ли?
Мирослава Тодорова:
Да. Но пак казвам – принципът на лавината безотказно работи. В годината, в която отново се върнах в съда, освен делата – около 250 примерно, които са ми се паднали на доклад, съм приключила и други около 230, които не се водят в статистиката. Защото са на доклад на други съдии, включително на младши съдии, но аз съм взела участие в по-голямата част от тях и така се оказа, че това е годината на особените мнения, които съм написала.
Нали си представяте колко много дела са това и най-малко има по един засегнат, най-малко.
Полина Паунова:
Връщам се на това, с което започнахте. Казахте: „Смятам, че ще спечеля спора във ВАС.”
Мирослава Тодорова:
Смятам, защото съм убедена, че правото е на моя страна.
Полина Паунова:
Добре, но като имате примера със съдия Величка Цанова пред вас, обмисляте ли възможността, ако не спечелите във ВАС, какво ще направите?
Мирослава Тодорова:
Не обмислям, защото аз съм решила, юрист съм и знам с какво съм се захванала и пътя е ясен. След като приключа с всички национални средства за защита, ако решението не е в моя полза, тъй като смятам, че имам защитим от закона интерес, и тъй като считам, че моя случай не е частен и би могъл да обслужва изграждането на правова държава и независимостта на съда, ще се обърна към Съда по правата на човека в Страсбург.
При всички положения е важно целия процес по конструиране на новия ВСС, включително, по развитие на моя процес, защото, времето, в който той се случва, сега не е случаен, да бъдат прозрачни и внимателно наблюдавани – факт е, това е историята на страната. Няма как да бъде лесно. Този преход, който от 1990 г. до сега се осъществява, показва, че политическите сили нямат интерес да осигурят независимост на съдебната власт. Посегателства е имало винаги, но сега просто са изключително вербално агресивни и, може би, преминават всякакви граници.
В доклада на ЕК се казва, че не се изисква от България да постигне стандарти по-високи, отколкото държавите членки на ЕС, а поне тази стандарти да бъдат съизмерими. Това означава, че ни казват в прав текст, че още сме далече от това.
Полина Паунова:
Има малко спекулации по тази тема. Всеки, който се изказва в публичното пространство по темата за независимостта на съда, всички се кълнат колко независими искат да бъдат съдиите и изведнъж вие казвате – има манипулации, има натиск. Кажете, имате ли рецепта как да се случи това? Другият ми въпрос е – от 2009 г. до този момент някой опитвал ли се е да натиска вас?
Мирослава Тодорова:
Аз мисля, че естеството на съдийския труд е такова, че по поведението ни в зала, бързо се ориентират страничните наблюдатели, включително и тези задкулисни кръгове, за които настоящия омбудсман каза, че кадруват зад ВСС, на кой и как може да бъде въздействано.
Механизмите за въздействие са различни. Част от тях младите съдии споменаха по ясен начин на пресконференцията, която дадоха. Единият от механизмите за въздействие върху съда е члез поддържане на стрес от голямото количество работа и от несправедливите условия на труд, също и от непрозрачното кариерно израстване. Тези механизми не са измислени от българската държава, нито от нелигитимните кръгове на власт тук – те по начало се използват навсякъде. Има и други механизми, които са винаги по посока на това да се плашат хората. Никога, мислех си го като говорих с журналисти в последните дни, никога директно никой не ми е ходатайствал по дело. Може би си спомням един-единствен случай, в който, по мое дело, след като го приключих, имаше опит да бъда притеснена.
Беше наказателно дело, аз винаги съм била наказателен съдия, бях съдия в Районния съд и още не бях несменяема. По това дело бях постановила оправдателна присъда срещу гражданин, който беше се опитал да се свърже със следователя, разследващ самоубийството на прокурора от Върховна прокуратура Николай Джамбов. Няколко пъти по телефона беше казал, че Главния прокурор Никола Филчев е виновен за това самоубийство и трябва да бъде разследван. Това беше обвинението.
Този процес по начало явно е бил важен за тогавашното управление на прокуратурата, защото информация за него трудно изтичаше в медиите, нямаше и журналисти. След което дойде прокурор от Върховна касационна прокуратура (ВКП) в кабинета ми и каза, че иска мотивите, защото Никола Филчев смятал, че са принос в правото и искал да ги разпространи и попита (прокурора от ВКП – бел.ред) кога ставам несменяема. Предполагам, че това са фините механизми, с които се приковава вниманието на магистрата, който в конкретен случай е постановил решение, което не е в полза на властимащите или на силния човек в системата. Това е нещо като негласно предупреждение за по нататък. Но самата аз не съм имала опити да бъда принуждавана да постъпвам против съвестта си.
Полина Паунова:
На пресконференцията, която дадохте след уволнението си, казахте, че сте най-проверявания съдия. Защо смятате така, някакви примери да дадете в тази посока?
Мирослава Тодорова:
Всъщност аз цитирах публикация в медиите. След публикация по повод делото „Софийски имоти” на доклад на Владимира Янева, започна проверка от Инспектората в Наказателно отделение на Софийски градски съд (СГС). Всички колеги бяха проверени за периода 2010 г. – средата на 2011 г. Само аз бях проверена за периода от както съм съдия в СГС.
Полина Паунова:
Това за колко години е?
Мирослава Тодорова:
От 2004 г.
Полина Паунова:
Вие не направихте ли някакъв опит да получите обяснение защо се случва така и…
Мирослава Тодорова:
Това би било лично губене на време, с което аз не разполагах. В този период, аз ви казах, аз дори имах съзнанието, че се опитват да отклонят моето внимание, за да мога да се занимавам с това да се защитавам и да не влагам необходимите усилия за реформа, която, ако не се случи сега, не се забавя с 5 или 7 години, колкото са мандатите на ВСС и на следващия Главен прокурор, а с много повече години напред, защото проблемът е манталитетен. Ако колегите се уплашат, че всеки инакомислещ, който се опитва да критикува, няма как да се справи с вътрешнонационални средства за защита, много е жалко и за системата, и за гражданите.
Фактът, че ние открихме, като съсловна организация, активности срещу всички възможни нелигитимни центрове на власт. Опитахме се да изобличим масонските зависимости, опитахме се да изобличим феодалните зависимости на административните ръководители по региони върху съдиите и прокурорите. С това забавено изпълнение на задълженията на ВСС, в тяхна власт, във властта на административните ръководители, е кариерната съдба на съдиите. Освен, че могат да бъдат проверявани, могат да бъдат предлагани за наказание, те могат да бъдат и повишавани, казвам го условно, чрез командироване в по-висок съд. От тях зависи дали съдията ще получи празен състав или ще получи състав с 300 дела. От тях зависи дали системата за случайно разпределение ще бъде наистина случайна или може би не.
Полина Паунова:
Имате ли съмнение, че системата не е случайна?
Мирослава Тодорова:
Позволявам си да го кажа, защото още през 2009 г. съдиите от Наказателно отделение алармирахме ВСС с притеснението, че има едно смущаващо съсредоточаване на определени дела в един малък кръг съдии, а същевременно, системата позволява огромно натоварване на едни съдии и съвсем малко натоварване на други съдии. Това няма как да бъде обяснено технически. Беше ми отговорено, че проблем със системата няма, но това пък е другия проблем. След като нямам доверие на ВСС, тъй като е дълбоко компрометиран, ви сте видели, че от 2009 г. пиша на ВСС във връзка с всякакви проблеми, никога не сме получавали адекватен отговор. Възниква въпросът – след като държавата не дава тази защита, какъв е следващия изход? Разбира се, че има изход и това е този, който беше показан в последните месеци – висока гражданска активност и съдиите да се опитат капацитетно да обяснят проблема. Ако бъде дефиниран проблемът, ако се види от къде идва, могат да се намерят правилните решения. Все пак не сме нито 1939 година, нито 1946 г. – живеем в 21-ви век и сме в ЕС.
Полина Паунова:
Няма как да не ви попитам. Вие се сещате много добре, че в тефтерчето на Красьо Черния бяха намерени номера на политици. От това, което казвате до тук става ясно, че зависимостите в съда са принципа подчинен-началник. Къде е намесен политическия натиск?
Мирослава Тодорова:
Тъкмо усилието ни ЗСВ да бъде променен в посока да се повишат гаранциите за прозрачност в номинирането и избора на всички съдии и юристи на административни длъжности като член на и като председатели на съдилища и административни ръководители в прокуратурата, биха могли да осветлят кога и как политиците имат възможност да въздействат. Това, което наблюдаваме сега съвсем обективни факти и хронология показват, че механизми за въздействие очевидно има. Тъй като не съм един от обектите на политическо въздействие, тук мога да ги разкажа от първо лице, забелязваме, например, че министъра на вътрешните работи сутринта в деня на т.нар. „второ заседание” по дисциплинарното ми уволнение, публично дава интервю. След това ВСС излиза и прави безпрецедентно заседание, в което обяснява, че не разказва факти от дисциплинарното ми производство, а разказва публикации от медии.
Самият факт, че взима отношение по интервюто на министъра на вътрешните работи, което също съдържа нападки към съдебната власт, вече е дълбоко тревожно, защото по Конституция и по закон той трябва да защитава магистратите.
Делото „Красимир Георгиев”, та.нар. „скандал Красьо Черния”, показа проблем, но само осветли проблема. Ние, като съдебна система, не успяхме да извлечем всички позитиви, които даваше. Всяка криза, затова е позитивна, приковава вниманието, разобличава проблема и би могло да се търси неговото решаване завинаги и радикално. Това производство за търговия с влияние беше прекратено поради липса на доказателства от прокуратурата. Доколкото знам, извадени са част от разговорите на Красимир Георгиев, нямам информация, защото това, което знам, го знам от медиите, дали са проверени всички контакти на Красимир Георгиев с юридически лица и кои са тези политици, които са вътре в това тефтерче.
Това, което направихме ние и в този смисъл аз се гордея със съсловната общност, че ние поставихме въпроса пред ВСС и казахме – изисква се жестока равносметка, да се каже кои са магистратите и защо са говорили с Красимир Георгиев, а след това да се даде отговор как това е възможно.
Това което ние видяхме, всъщност и хората видяха, че над 30 кандидати за административни ръководители активно са си говорили с Красимир Георгиев, който по обективни данни няма нищо общо със съдебната система. Той е човек на около 20 и няколко години, занимава се със дейност напълно встрани. Тази комуникация е била много активна и е приключвала непосредствено преди избора на ВСС.
Аз смятам, че капацитетното разследване можеше да доведе до други резултати, но не съм разследващ орган. Не стана ясно какво общо има и с кого Красимир Георгиев с ВСС. От къде г-н Иван Колев, от коя партийна централа е разбрал за съществуването му и какво като е разбрал? Т.е., научихме само началото, мисля, че дори не бяхме допуснати до средата.
Другите системи, обаче, извън съдебната, не показаха и наченки на покаяние. Няма как да има корупция в съдебната система без бездействието или без дори тихото съучастие на другите власти, особено на изпълнителната.
Полина Паунова:
В този смисъл на 5 май пред TV7 Цветан Цветанов казва в свое интервю: „Всеки ден си комуникирам с много съдии и те ме подкрепят.” За натиска върху съда, това ли според вас имаше предвид ЕК с констатацията си за това, че политици оказват натиск върху независимата съдебна власт?
Мирослава Тодорова:
Според мен, най-притеснителното в ситуацията е осъзнаването на факта, щом се признава публично, че министъра на вътрешните работи не бива да си общува със съдии. Общуването със съдии не е повод да се изразява радост или гордост. Ние работим професии, които трябва да бъдат в дистанция – не казвам, че трябва да бъдат в конфронтация, в никакъв случай. Тъкмо затова заведох и дело от частен характер срещу г-н Цветанов, за да не си говорим публично по медиите, а всичко да бъде сведено в рамките на процеса.
Няма как да бъдат спокойни гражданите, ако знаят, че представители на полицията си говорят със съда, който е арбитър. Понякога гражданите търсят защита тъкмо от действията на полицията. Освен това, всеки подсъдим се опитва да докаже, че тезата на обвинението не е вярна, а разследващите органи са представители на МВР. Би било много жалко, ако е необходимо аз да защитавам един от фундаментите на правовата държава, защото поначало това би следвало да е ясно. Не е добре министърът на вътрешните работи да хвали съда, не е добре и да го укорява по висящи дела.
Ако има голяма власт, която би могла да бъде използвана за реформа на съдебната система, всички корумпирани магистрати могат да бъдат уволнени и да бъдат осъдени, ако МВР представи необходимите доказателства за това. Това беше и едно от основните ми възражения. Не би могло да бъде търпимо положението, в което министъра на вътрешните работи кава за съдия, това го каза, мисля, за г-н Пенгезов и след това за мен, че сме свързани с организираната престъпност. Защото, ако това е вярно, нему е дадена властта и не като обяснява публично, а като тайно и бързо събере доказателства чрез разследващите органи, да ги представи на прокуратурата, за да може своевременно да бъда осъдена за тежката престъпна дейност, която съм извършила. Ако аз толерирам престъпността, това е престъпление.
Полина Паунова:
Сега трябва да прекъснем за 10 секунди и после да уточним как се толерира престъпността.
Полина Паунова:
Започваме отново, десетте секунди минаха по-бързо. Преди малко казахте, че освен вас, министърът на вътрешните работи обвини и съдия Пенгезов за връзки с организираната престъпност, той някак си много бързо се изми от организираната престъпност. Как се случа така, че много често в съдебната система, включително министър Диана Ковачева в деня на вашето уволнение и след това, показа как мнението може да се смени на 180 градуса за отрицателно време. На какво се дължи това?
Мирослава Тодорова:
Аз трудно мога да дам рационално обяснение на това, защото самата аз изпитвам недоумение, иначе се старая да разбирам действията на изпълнителната власт, защото факта, че организацията, чиито председател съм се опитва конструктивно да търси решения. Ние не сме опозиция, която е застанала в отбрана и спъва всякаква полезна инициатива. Опитваме се да разберем, каква е държавната воля и да можем да помогнем, включително като изпълняваме задълженията на други органи на държавна власт. Не знам защо, факт е, имаше такива динамични промени в становището на влестите по отношение на, тост представителите на изпълнителната власт, по отношение на мен. Отстрани изглеждаше, като да се опитват да направят добро впечатление след доклада или минимизират вредите. Никой не може да ни укорява, че благодарение на нашата активна позиция и осветляване на проблемите в съдебната власт в доклада на Европейската комисия са включени критични констатации. Европейската комисия показа, с докладите, които може би са 11 на брой досега, че внимателно следи процесите, диагностицира правилно неща, които ние отвътре също забелязваме, защото тук живеем; и предлага решения. Това, че ние се обръщаме към органите на европейския съюз и Съвета на Европа, за да търсим съвместно решение на проблемите, само показва висока степен на правосъзнание. Вие прочетохте част от позицията на Съюза на съдиите – от 2009 г., може би до началото на 2011 г., ние активно търсихме контакт с българските власти. Писали сме неколкократно на министъра на вътрешните работи, освен това на министър-председателя, като предупреждавахме, че подчиняването на съда в момента, осигуряване на благоприятни за изпълнителната власт актове по дела в реално време, не е постижение на демокрацията, а е опасно, с дългосрочни последици в бъдещето, защото действително създава (…). Томас Хамемберг, комисаря по човешките права, в това становище, на което българските власти обърнаха много малко внимание, касаещо състоянието на независимост в централна и източна Европа, заявява колко са финни и същевременно опасни механизмите за въздействие върху съда, защото съдиите, по длъжностна харектеристика, не се изисква да бъдат герой, от никого не може да се иска да работи в прекомерно тежки, опасни условия и така създава на себе си и своите близки сериозни затруднения, включително има опасност да загуби работата си. Комисарят по човешките права казва за т.нар. телефонно правосъдие, когато някой се обажда на съдията и казва какъв трябва да бъде резултатът – това той прави въз основа на собствено проучване сред съдиите в Централна и Източна Европа, главно в Източна Европа. Но казва, че най-опасни са онези механизми на въздействие, които не могат да бъдат доказани. Те са част от създаването на култура на търпимост и на страх, на търпимост към терора, и на страх – когато съдията се опитва да се ориентира само по външните белези, по изявленията на властимащите; и това решение, което се очаква той да вземе, за да може да живее лесно и кариерно да израства. Съдии имат много малко възможности, фактически и по закон да се защитават сами, но фактът, че се стига до радикални действия, до това, че съдиите излязоха на протест, а след моето уволнение имаше множество реакции на подкрепа от почти всички региони на страната, еднозначно приемам за добра новина, защото се вижда, че професията действително възпитава отношение към справедливостта и нетърпимост към нечестните и авторитарни практики.
Полина Паунова:
Къде другаде съдии са излизали на протест?
Мирослава Тодорова:
Веднага се сещам за Франция, има и други държави, но в Източна Европа мисля, че сме първите.
Полина Паунова:
Поне в нещо сме първите. Така, вие сте била първа през 2000 година с изчитане на мотиви, заедно с присъда; поне според в. „24 часа“, вие сте първия съдия, който е направил това в един ден. Присъдата е срещу застреляния по-късно бос на ВИС Георги Илиев, който пък, съвсем по нашенски бил едно кроше на настоящия евродепутат Слави Бинев в БИАД. Тогава вие сте го оправдали по едното обвинение, за хулиганство, а сте го осъдили на плати… Как, обаче, се случва така, че от първия съдия, който пише мотиви в един ден с присъдата, вие забавяте мотиви с над 4 години?
Мирослава Тодорова:
Сега, първо за делото Георги Илиев, Слави Бинев – не съм чела мотивите за един ден, но мисля, че за четири дни, не мога да си спомня дали сме били състав или еднолично съм решила делото, в зависимост от наказуемостта се определя броят на съдиите. Оттеглих се и приех, че най-добре за възпитателното въздействие на процеса е да прочета присъдата с мотивите, защото съдбата на този процес вече беше твърде сложна, имаше множество публикации и двете страни се опитваха да докажат, че имат възможности за въздействие върху съда. Беше въпрос на чест за правосъдието да се каже, защо съм взела това решение, като мотивите, действително, това е разписано и в закона, че председателят на състава следи за възпитателната функция на процеса. За мотивите следваше да убедят хората и страните в независимостта на българското правосъдие; в това, че нито Слави Бинев, нито Георги Илиев имат каквито и да е възможности за въздействие върху моето вътрешно убеждение. (…) за такъв период от време, който ми позволяваше, тъй като нямах други дела да напиша мотивите по това дело. Делото, от фактическа страна, не беше сложно, общо взето беше стресиращо гледането от гледна точка на ситуацията, в която беше поставено и затова, че беше отменяно и връщано от Върховния съд. Този случай е напълно несравним с делата, заради които съм дисциплинарно уволнена от период, в който съм била преподавател в Националния институт по правосъдието. Факт е, че действително подцених и възможността да се справя с натоварването, но и най-вече да нося отговорност за процеси, който са извън моята фактическа власт. Защото не отговарям нито за обявяването на делата, тоест, те всички се оставят на едно място, но след това трябва да бъдат обявени; междувременно работих на друго място и се оказа, че трябва да търся томове с години. Обаче никой не е потърсил отговорност нито административния ръководител, който ме е лишил от кабинет; нито е казано, че дейността ми в НИП е била неполезна или пък вредна. Аз дори имам награда през 2006 година от предишния ВСС за дейността си, като постоянен преподавател.
Полина Паунова:
Добре, един от най-популярните случаи, за които ви обвиняват, е делото Маникатов. От това интервю, което вече цитирах на вътрешния министър Цветанов на 5 май пред ТВ7, той казва, че Маникатов е на свобода заради вас. Защо забавихте мотивите там, въобще да дадете малко повече подробности за това дело.
Мирослава Тодорова:
Това дело е част от предмета на второто дисциплинарно производство. За него, обаче, инспекторатът не е искал уволнението ми, а забележка, като до известна степен са отчели обстоятелствата, при които съм работила 2008 година. Това е годината, въпреки, че съм работила в съда, 3 месеца също не съм имала кабинет. Делата, които съм приключила, са голямо количество, 250 на мой доклад, около 250 заседания за 220 работни дни, други 200 дела, но така. Написала съм всички останали дела и по-късно съм написала делото на Маникатов, с ясното съзнание и с юридическата увереност, че от това няма да настъпят вреди за никого, защото господин Маникатов и вторият подсъдим по делото изтърпяват наказания по други присъди за продължителен период от време. Господин Маникатов беше обвинен по моето дело в това, че е извършил престъпление от затвора. Няма по-тежка обстоятелствена част на обвинение, защото това означава, че ако се окаже вярно, дари затворът не спира някого да извърши престъпление. В този смисъл нито прокуратурата, нито МВР е сигнализирало, че въпреки това тежко обвинение, въпреки това, че Маникатов е бил осъждан на 9 години лишаване от свобода отново за разпространяване на наркотици, неговият режим е бил изменен до такъв, който му е позволявал да работи извън затвора. Нещо повече. Господин Маникатов се оказва, че докато е бил от мен, преди да приключи делото с присъда е бил отвлечен, той е един от пострадалите по така наречения процес Наглите. Той бил отвлечен не от Софийския централен затвор, а от… пред дома му.
Полина Паунова:
А как е пред дома си, при положение, че изтърпява присъда?
Мирослава Тодорова:
Този въпрос със сигурност не е от моята компетентност. Действително, също така заслужава обществена тревога и показва до голяма степен лицемерие.
Полина Паунова:
Чакайте малко, извинявам се. Значи, някой е в затвора и той си ходи вкъщи да пие кафе с жена си примерно, или?
Мирослава Тодорова:
Доколкото ми е известно от официалните документи, които съм събрала по делото от частен характер, господин Маникатов е бил с такъв режим на изтърпяване на наказанието, който му е позволявал да работи на външен обект. Неговата съпруга го е взимала с лек автомобил от затвора, до обекта и обратно. В деня на отвличането са минали да вземат детето им от училище и са го завели вкъщи. Точно в този момент, господин Маникатов е отвлечен. На съда, който го съди в момента, тоест на мен, тези обстоятелства не са ми известни. Нещо повече. Тъкмо това, че господин Маникатов е бил осъждан вече на 9 години лишаване от свобода и е обвинен за организирана престъпна група, ръководена от затвора, е давало сигурност на прокурора по делото ми да смята, че господин Маникатов със сигурност не излиза от затвора и не е поискал да му бъде взета мярка за неотклонение. Защото мярка за неотклонение се взима, само когато един гражданин има свободно и необезпокоявано право на предвижване. Господин Маникатов е бил в затвора, тоест държавата нищо повече не може да му направи, за да го възпре.
Полина Паунова:
Аха, аз се обърках още повече.
Мирослава Тодорова:
Господин Маникатов не е излязал от затвора, заради забавянето на мотивите, защото се оказва, че междувременно, въпреки липсата на работни места и това, че само около 25 процента от затворниците имат достъп до работа в затвора, е изработил 1406 дни, което се приспада от наказанието му, за което, обаче, също не съм била уведомена.
Полина Паунова:
А вие трябва да имате тази информация?
Мирослава Тодорова:
Със сигурност да.
Полина Паунова:
А защо я нямате? Питам ви за това, защото тук или може да се търси ваша грешка, тоест, вие не сте я потърсила необходимата информация, или може да се търси умишлено скриване, тоест, кое от двете е?
Мирослава Тодорова:
Не знам кое от двете е, защото нали разбирате, че ако трябва… Съдът е арбитър по делото и това, какво се случа със статута на подсъдимия, което не е свързано с обстоятелствата по делото, трябва да ми бъде (…) от представителя на прокуратурата, а пък евентуално той да бъде уведомен от Главна дирекция по изпълнение на наказанията, ако има промяна. Защото, в момента, в който господин Цветанов каза, че господин Маникатов е излязал от затвора и че това буди обществено притеснение, прокуратурата в същия момент поиска господин Маникатов да бъде задържан.
Полина Паунова:
Сега, ясно. Имаме въпроси. Боян Юруков ви пита – Каква степен на отговорност и публичност е възможна в системата, и, също така, може ли и нужен ли е граждански контрол над отделни дела целия процес?
Мирослава Тодорова:
Граждански контрол и сега съществува в допустимите от закона форми. В съда участват граждани като съдебни заседатели. Това е гаранция, че никога правосъдието не може да се еманципира от възгледите на гражданите, те са нашия коректив за житейска справедливост. Също така медиите, съдебните репортери са гарант за това, че дейността не се извършва на тъмно. Процесите са публични. Вярно, че в тази посока има няколко притеснителни отклонения, да бъдат закривани съдебни заседания без основание – но фактът, че и усилията в посока на завишаване гаранциите за публичност пак идват от съдебната система. На общо събрание на съдиите на Софийски градски съд (трябва да припомня, че в сСфийски градски съд се гледат най-тежките наказателни дела, включително срещу подсъдими, които имат имунитет и са част от изпълнителната власт, и висшите представители на изпълнителната власт), взехме решение, че използването на СРС в досъдебното производство не е основание заседанията да бъдат закрити, и че само изключителни обстоятелства, касаещи държавния интерес и неприкосновеността на личния живот, интимните данни, могат да бъдат основание заседанията да бъдат закрити и да не се допускат медиите. Разбира се, че дейността на съда трябва да бъде публична, защото това е основна гаранция, както и че честно ще стигнем до истината, така че никой няма, ничии права няма да бъдат накърнени. Освен това смятам, че всичките активности на Съюза на съдиите от години са тъкмо в тази посока. Увеличаване на отчетността, борбата за изработване на норма за натовареност не касае само достойнството на съдията, който има право да бъде оставен да работи така, че да не се притеснява, че ще сбърка делото, но това е гаранция най-вече за гражданите. Защото всички съдии са поставени при едни и същи условия. Така се елиминира един от основните механизми за поддържане на страх и дари на стрес. В крайна сметка, човешката грешка също би могла да нанесе големи вреди.
Полина Паунова:
Да изясним нещата около вашето уволнение. Другият случай, за който ви обвинява вътрешния министър, е делото на семейство Анчови, чиито деца са изнасилени пред тях. Във вестник „Телеграф“ имаше една доста обширна статия, в която бяха цитирани родителите на тези деца. Може ли да кажете, какво точно се случи с това дело – и поне от това, което казва Цветанов е, че вие сте оправдала тези хора. Може ли да дадете вашата версия.
Мирослава Тодорова:
Дори и в началото г-н Цветанов да е поддържал тази версия, тя след това беше променена и това дело не е включено в обвинението ми. Истината е, че аз съм била съдия по това дело и бяхме стигнали до присъда. Производството пред органите на разследването и прокуратурата е продължило около 11 години. Когато делото влезе в съда, според обвинителния акт обвиняемите бяха обикновени граждани, които са извършили тези тежки посегателства. Никакво съмнение нямам, че родителите, до ден днешен, не могат да се съвземат. След като проведохме цялото съдебно следствие и събрахме всички доказателства на обвинението, дойде редът на доказателствата на защитата. Поначало това е тяхно гарантирано право от закона. Тогава единият от защитниците на подсъдимите поиска да бъдат събрани доказателства за това, че неговия подзащитен, в момента на извършване на деянието мисля, че бил дежурен в полицията. Това доказателствено искане не беше направено преднамерено, не изглеждаше като да е идея на защитника делото да бъде прекратено. Но аз познавам закона, закона беше такъв, че ако някой от подсъдимите към момента на извършване на деянието е бил полицай, делото трябва да бъде гледано от военен съд. Към момента на внасяне на обвинителния акт в съда, никой от подсъдимите вече не беше полицай. Попитах МВР, вярно ли е, че този гражданин, подсъдим към настоящия момент, е бил полицай преди 11 години, и три месеца не получих отговор, като изпратих две напомнителни писма. Междувременно продължихме събирането на доказателствата, след три месеца получих отговор, че да, вярно, той бил полицай. Това наложи делото да бъде прекратено и изпратено на военния съд. Военният съд, доколкото разбрах от проверката на ВСС, е повдигнал препирня кой да гледа делото и Върховният съд е казал, че действително военният съд е компетентен. След което, военният съд, след изказването на г-н Цветанов, който беше решил, че аз все още съм съдията, може би, постанови оправдателна присъда. Това дело, действително, също е пример за съсредоточаване на проблеми във съдебната власт. 11 години досъдебно производство не е разумен срок, независимо от това какви обстоятелства се разследват. Но нещо друго, тези подсъдими са оправдани, което означава, че ако тази присъда влезе в сила, ще означава, че имаме бавно и некомпетентно разследване от 11 годиним тежко престъпление, което е останало неразкрито; и подсъдими, които години наред, може би 15, ходят пред органи на съдебната власт и имат мярки за неотклонение. Но прави впечатление друго – че в момента, в който ВСС установи, че официално, с голямо старание бяха проверили всички мои действия, че нямам вина за забавянето на процеса, всички тутакси загубиха интерес към това дело.
Полина Паунова:
А може ли, като на човек, който не разбира то вашата материя, да ми обясните следното – тъй като вие непрекъснато правите вметката, за това дело съм наказана, за това не. Доколкото знам, вие сте наказана два пъти. Първият път е с намаляване на заплатата, а втория път с уволнение. Въпроса ми е следният: как така веднъж сте наказана за забавяне на дела, след което отново сте наказана за забавяне на същите дела.
Мирослава Тодорова:
Те не са същите, но за същия период.
Полина Паунова:
Добре, колко дела сте забавили в крайна сметка?
Мирослава Тодорова:
Първото дисциплинарно производство, образувано срещу мен, е по искане на инспектората за извършената проверка на наказателна колегия, в която са установени всички мои забавяния извън едномесечния срок. Към момента на съдебното производство пред ВАС, установих, че с изключение на два акта, а вече и за тях има произнасяне, всички дела, за които съм наказана, са влезли в сила. Тоест актовете, които съм постановила, са приети за правилни и са влезли в сила. След това започна дейността за претърсване на архива за дела преди проверката, който после не са били търсени, защото вече са били приключили…
Полина Паунова:
А защо се търсят след това?
Мирослава Тодорова:
Заявеното намерение е грижа за правосъдието. Сигнали от граждани по тези дела няма.
Полина Паунова:
Тоест някой специално е отишъл и е изнамерил тези дела, които колко на брой са?
Мирослава Тодорова:
Две от стария период от време и Маникатов.
Полина Паунова:
Тоест, някой специално е търсил тези дела, за да се грижи за правосъдието през това време, правилно ли ви разбирам? Тези три дела, добре.
Мирослава Тодорова:
Не е било необходимо много да ги търси, защото аз съм ги посочвала като обяснение по номера, така че просто е трябвало да бъдат извадени. Никога не съм криела забавяния.
Полина Паунова:
А вие всъщност защо не написахте мотивите, като знаехте, че сте уязвима? Човек най-лесно се гони по устава.
Мирослава Тодорова:
Аз непрекъснато пиша мотиви. Миналата година съм написала 270 дела. От края на май имам 400 тома, междувременно заседавам и пиша други дела.
Полина Паунова:
Другите съдии не са ли с тази натовареност?
Мирослава Тодорова:
За миналата година съм получила 309 дела, други са получили около 100. Аз съм решила 280.
Полина Паунова:
С тази система за случайно разпределение на делата вие получавате триста и няколко, а други получават сто и няколко. Има ли начин ние като журналисти да получим информация на какъв принцип се разпределят?
Мирослава Тодорова:
Иска се експертно познаване на системата. Аз съм съдия и е важно да ви разкажа фактите обективно. Това дали имам 309 дела, а някой има 150, също не дава пълната информация, защото едно дело може да бъде 200 тома, друго може да изисква работа, която се изчерпва за два часа. Така че това, което е важно да се направи, изисква капацитет – тоест професионално познаване на правото и администриране на потока на делата, да се квалифицират делата по сложност и въз основа на това да се изготви норма на допустима натовареност. Колко да се иска от един съдия; какво количество работа да свърши, така че той да не се увреди, да има време да се усъвършенства, което е гаранция за правосъдието. Мисля, че всички експерти, които проследяват развитието на съдебната система, изпитват недоумение, че не сме решили още този въпрос. Това е фундаментален проблем.
Полина Паунова:
Казахте грижа за правосъдието, че затова са търсили тези три дела. Ако приемем, че ВСС са принципни – защото, може да имат, така, грижовни намерения – това означава ли, че сега трябва да чакаме масови уволнения на ваши колеги магистрати със забавени дела?
Мирослава Тодорова:
В никой случай не би трябвало да очакваме, защото ще бъде несправедливо и ненужно. Както ВСС беше казал за магистратите по казусите Приморско, всяка система трябва да мисли за ефективното си управление и да не причини вреди, по-големи от ползите, които преследва. При магистратите от Приморско се прие, че наказанията им ще бъдат тези, които ВСС определи, защото системата е инвестирала много усилия в тях и те са много добри професионалисти. Колегите, които са забавили дела, означава, че са, първо, дългогодишни професионалисти, и ако системата не установи, че те са действали немарливо или не са решавали делата тъкмо, за да обслужват престъпността, тоест има някакъв корупционен мотив, то тогава не може системата да си позволи да ги накаже, без преди това да е заявила, че е направила всичко възможно те да могат да свършат тази работа. Да поясня: ВСС е кадрови орган, неговата работа се изчерпва в две основни направления – да защитава независимостта и да премахва всички пречки пред съдиите и прокурорите, за да могат те да решават делата срочно и качествено. Друга работа нямат. Нашият ВСС, което доведе и до безпрецедентната криза на доверие в него, според нас тежко не изпълни и двете си основни правомощия. Това означава 5 години системно неизпълнение на служебни задължения. Не можеш да преминеш към дейността наказване на съдиите, преди да си се опитал да им помогнеш, по какъвто и да било начин.
Полина Паунова:
Те нито веднъж не са разговаряли с вас, те не са ви попитали дали вие издържате на това натоварване, ваши колеги издържат ли.
Мирослава Тодорова:
Те не са ме питали, но аз съм им казвала.
Полина Паунова:
Е, те какво са ви казвали тогава?
Мирослава Тодорова:
Имам предвид, че ние им казваме, като неколкократно сме писали, дари сме правили изследване за стреса в съдебната система, защото синдромът на изхабяването на съдията е нещо много опасно.
Следва продължение
Източник: Pressclub.bg
- Над $21 трилиона са укрити в офшорни зони по света
Резултатите от новото изследване за начините за укриването на доходите в световен мащаб свидетелстват, че между 21 и 32 трилиона долара са скрити в различни офшорни зони, до които националните данъчни служби нямат достъп. Това е равно на общия БВП на САЩ и Япония, съобщава Би Би Си.
Богати бизнесмени и техните семейства държат по офшорни сметки между 21 и 32 трилиона долара, без да се смятат нефинансовите им активи като имоти, злато, яхти или спортни коне. Това се равнява на годишния БВП на САЩ и Япония, взети заедно. Иначе казано, данъчните власти по света не са получили до 280 милиарда долара от своите граждани. Това твърди проучване на групата Tax Justice Network, бореща се срещу териториите със специален данъчен режим.
Джеймс Хенри, бивш главен икономист на консултантската компания McKinsey & Co, е използвал за изчисленията си данни на Световната банка, МВФ, ООН и централните банки на много страни. Според доклада на организацията от 70-те години насам най-богатите граждани на 139 държави са натрупали до 2010г. между 7.3 и 9.3 трилиона долара „недекларирано офшорно богатство„, съобщава „Дневник„.
Цялата тази система представлява „огромна черна дупка в световната икономика„, заявява Хенри по повод доклада The Price of Offshore Revisited, цитиран ексклузивно от британския седмичник „Обзървър“.
Държави като Швейцария и територии като Каймановите острови привличат със специален режим най-богатите хора на планетата и ги „защитават със скъпоплатени професионалисти в частното банкиране, правни консултанти, счетоводители и инвестиционни дружества, възползващи се от размиването на границите в глобалната икономика“.
По негови изчисления само десетте водещи частни банки в света, включително UBS, Credit Suisse и Goldman Sachs, са управлявали през 2010 г. повече от 6.25 трилиона долара подобни активи. Само пет години по-рано тази сума е била 2.34 млрд. долара. Над 780 млрд. долара са само парите, напуснали Русия от началото на 90-те години насам, повече от 307 млрд. долара са изнесени от Саудитска Арабия от 70-те години насам, а приблизително толкова са отишли по офшорни сметки на нигерийци.
„Проблемът тук е, че активите на тези държави се контролират от тесен кръг свръхбогати хора, докато благодарение на правителствата дълговете им са стоварени върху плещите на обикновените граждани“, обяснява Хенри. Той дава за пример, че активи за 9.84 трилиона долара са в ръцете на едва 92 000 души, или 0.001% от световното население – микроскопична класа от ултрабогати, които имат повече общо помежду си, отколкото с хората, които срещаме всеки ден на улицата.
Източник: Dnes.dir.bg
- Шофьорът на третия автобус с израелци е спасил живота им
Това остана от взривения автобус. Снимка: БГНЕС Виктор Андонов, шофьор на автобус в поморийска транспортна фирма, стана един от героите на атентата на летището в Бургас, разказва БНТ. Според експерти, Ако той се е бил забавил или уплашил, то и неговият автобус е щял да бъде обхванат от огъня, като трагедията можеше да е още по-голяма.
Той буквално е спасил живота на над 50 души, като със светкавична реакция и с риск за живота си успял да изведе транспортното средство, което се намирало на метри от взривения автобус, на безопасно място секунди след експлозията.
Автобусът на Виктор вече бил пълен с израелски туристи и очаквал последните багажи, за да потегли към Слънчев бряг.
Той бил третият автобус на фирмата-превозвач, която обслужва полетите от Тел Авив.
Стойко Стойков, собственик на транспортната фирма, казва: „Виктор е най-старият ни шофьор. Той обучава останалите и аз го имам за пример. Той можеше да бъде на мястото на момчето което почина“. (Мустафа Кисьов – бел.ред.)
Виктор е чакал последните багажи на десетина метра от автобусите, когато избухва бомбата.
Светкавично, той изтичва до своя бус, пали двигателя и с отворени врати и багажни капаци рязко потегля и се отдалечава от бушуващите пламъци. Ако се е бил забавил или уплашил, то и неговото превозно средство е щяло да бъде обхванато от огъня, и трагедията щеше да е доста по-голяма.
Виктор все още е в шок от бомбения атентат и силно преживява смъртта на своя колега. Продължава да прави трансфери на туристи от летището до Слънчев бряг, но е по-мълчалив, затворен и отказва да говори, разказва БТА.
Източник: Burgasnovinite.bg
Бел.ред.: Заглавието е на Еврочикаго.
- Измамени българи лагеруват пред посолството ни в Стокхолм
Около 200 българи, измамени, че ще работят като берачи на плодове в Швеция, са се струпали пред посолството на България в Стокхолм през последните дни, съобщава електронното издание thelocal.se.
Те били докарани в страната от неидентифициран до момента човек.
След като не получили обещаната работа, се наложило да оцеляват сами в горите в северната част на Швеция.
Тъй като повечето нямали пари да се върнат в България, се стекли за помощ пред българското посолство. В продължение на няколко дни то им осигурявало хляб и вода и съдействало да си купят билети за връщане в родината.
40 от изпадналите в беда лагерували в автобус пред дипломатическата мисия.
„Успяхме да помогнем на някои от тях с обратни билети в събота и днес още шестима си заминават. Надяваме се всички да са у дома до утре,” казва Татяна Петрова от посолството.
По думите й повечето са бедни хора и разчитат на свои близки в България да им изпратят пари, тъй като няма процедура за безвъзмездно финансово подпомагане от страна на държавата.
В неделя сутринта пред посолството е имало 15 души, съобщава thelocal.se.
Източник: Kafene.net
.
Още за измамените българските берачи на боровинки в Швеция
По информация от българското Външно министерство, Българското посолство в Швеция е в тесен контакт с полицейските и социални служби на Стокхолм и търси решение на проблема с българските граждани берачи на боровинки, лагеруващи пред българското посолство. Днес по обяд пред посолството в Стокхолм са се намирали 18 български граждани от тази група. Те нощували в автобус, осигурен от местните власти. Посолството им доставя храна, вода и кафе поне два пъти дневно.
Шест души от тази група са отпътували за България днес, за други девет се организира отпътуване от Стокхолм за утре, 23 юли. Полагат се усилия към тази група да се присъединят и още трима души. Вчера други десет души са били изпратени за България.
Посолството е подпомогнало част от хората да получат пари от близките си за закупуването на билети.
Еврочикаго
- Може ли Брюксел да спре путинизацията на Източна Европа
„Първо Унгария, сега Румъния, а после може би и България – една след друга източноевропейски държави изглежда отстъпват от либералната демокрация и се плъзгат към това, което мнозина анализатори определят като „Путинизация“. Преди няколко години въпросът „Възможно ли е в страна от ЕС да има мека диктатура?“ щеше да бъде отхвърлен като някаква неясна хипотеза за студенти по право и политическа теория. Сега вече той е спешно предизвикателство за Европейската комисия, която изглежда допускаше, че след като веднъж влезе в клуба на либералните европейски демокрации никой няма да си представя нещо по-добро от това.“
Така започва коментара си на сайта на в.“Гардиън“ Ян-Вернер Мюлер, преподавател по политология в Принстънския университет. Мюлер призовава докато източноевропейските държави в ЕС стават все по-автократични, Брюксел да изгради правни и политически инструментариум за намеса.
Под заглавието „Дилема пред европейската демокрация – кога и как да се намесиш?„, той повдига въпроса дали е работа на Брюксел да пази народите в Европа от собствените им правителства или дори да защитава избирателите от самите тях. Недемократичен ли е натискът от ЕС върху страните членки, както твърдят британските евроскептици, например, пита още Мюлер.
Според него има очевидни основания ЕС да се намесва, но проблемът е, че Брюксел няма правни или политически инструменти за подобни интервенции. И инструментариумът, и стратегиите му могат да изглеждат безпринципни и опортюнистични, допълва авторът. Той обяснява, че традиционната критика срещу това ЕС да прокарва демокрацията е, че самият съюз не е демократичен и поради това Брюксел е в най-добрия случай лицемерен.
„Само че подобни твърдения пропускат важен момент. Съюзът извлича демократичността си не от това, че е демокрация, покриваща целия континент, а защото националните парламенти свободно са гласували да се откажат от част от правомощията си и да следват европейските правила„, казва авторът. Той посочва, че посред кризата на еврото се чуват много критики от пазарите, че това пречи, а правилата и санкциите в изградения модел са недостатъчни, макар че десетилетия наред, докато всичко беше ОК, никой не се оплакваше когато Брюксел съди държавите членки за нарушаване на правилата за защита на конкуренцията, например.
„Една от експлицитните цели на разширяването на ЕС ан изток бе да консолидира либералните демокрации, а правителствата търсеха обвързване с Европа, за да предотвратят връщане към миналото подобно на Одисей, който се вързал за мачтата, за да не се изкушат в бъдеще от песните на сирените на нелибералните и антидемократични демагози. Затова нито Виктор Орбан, нито Виктор Понта имат право да обвиняват Брюксел в евроколониализъм. Орбан сравнява ЕС с турците, Хабсбургите, руснаците и други потисници на свободолюбивите унгарци, защото „те се опитват да ни нареждат как да живеем“. Всъщност „те“ само напомнят на унгарците и румънците как искаха да живеят, когато влязоха в съюза през 2004г. и 2007г.“
We will not be a colony! Мюлер обяснява, че легитимността за намеса и инструментите за това не са едно и също нещо. Той припомня за член 7 от Лисабонския договор, позволяващ замразяване членството на страна, която системно нарушава европейските принципи – идея, прокарана от Италия и Австрия, две от страните защитници на западноевропейската демокрация. Това стана преди разширяването поради страх от това, което безотговорни източноевропейци биха могли да направят (макар че по ирония на съдбата такива санкции бяха наложени за пръв път на самата Австрия през 2000г., когато крайната десница влезе в правителството).
„Днес обаче член 7 е смятан за окончателната „ядрена атака“ – с други думи, нещо неприложимо. Държавите са твърде уплашени, че един ден санкциите може да се обърнат и срещу тях. Във всеки случай, зялата идея за санкции противоречи на концепцията на ЕС за копромоси, взаимно разбирателство и уважение към националното разбиране за политически ценности.
Юристите предлагат като алтернатива националните съдилища да се намесват за защита на определени права на хората под формата на граждани на ЕС (статут, за който европейците, разбира се, не знаят). Това е умен ход, всъщност прекалено умен според мнозина наблюдатели, смятащи, че правителствата няма да искат да приложат подобен механизъм, както и че не става да се реагира със закони на предизвикателства, които в същността си са политически.“
На този фон Мюлер пита каква тогава би била подходящата политическа реакция на случващото се. Сега често казват, че е в ход политизиране на Европа, а аз смятам, че е време за европеизиране на политиката, заявява той.
„Хората започнаха да осъзнават, че случващото се някъде в Европа директно се отразява на живота им, Брюксел не е просто някаква технократска машина, произвеждаща решения, еднакво добри за всички. Нуждаем се от европейска партийна система, така че различните варианти за бъдещето на Европа да бъдат дебатирани по целия континент.
Само че един от нежеланите ефекти от европеизацията на политиката е сплотяването на Европейската народна партия около Орбан, за която се твърди, че съветва Жозе Мануел Барозу да го дава по-кротко с Унгария, след като Никола Саркози изгуби Франция. От друга страна, Мартин Шулц, председателят на Европейския парламент и един от най-острите критици на Орбан, сега защитава съпартиеца социалист Понта в Румъния. Така всичко се оказва партизанщина, вместо безпристрастна защита на европейските стандарти.“
Авторът посочва, че все пак румънският премиер е демонстрирал готовност да отговори на настояванията на Брюксел за защита върховенството на закона, само че го прави заради заплахата Румъния да бъде държана извън Шенген.
„Подобни тояги и моркови може и да са ефективни, но не винаги има такива инструменти (след като влязат в Шенген – край), а и често те приличат на еднократно изнудване. Това може да доведе до силно раздробена Европа, движеща се на различни скорости с една периферия, която постоянно страда от правна бъркотия и политическа несигурност. Европа все още трябва да помисли сериозно за това как да предотврати това, което доскоро беше немислимо – появата на диктатура в Европейския съюз.„
Източник: Dnevnik.bg
- Гражданска инициатива „Стожер“ обединява всички БГ протести
В инсталирана от 20 юли в градинката на паметника на Съветската армия в София шатра Гражданска инициатива „Стожер“ набира подписи за гражданско участие в управлението, граждански контрол, гражданско право на законодателна инициатива, гражданско право на вето, право на свободен и информиран избор.
Копие на подписката ще бъде изпратена до ЕК заедно с информация за системно нарушаване на гражданските права в България, съобщи Мариана Христова от сдружението.
„В България гражданите нямат право на законодателна инициатива без посредничество на партия“, изтъкна тя и каза още, че гражданите протестират и срещу събирането на лични данни. Те искат и да имат право на вето, подчерта Христова.
Инициатива „Стожер“ обединява редица граждански инициативи като тази срещу шистовия газ и срещу Закона за детето, който възбуди бурно недоволство в обществото.
„Стожер“ е и срещу монополите, срещу концесиите – за земята, за БДЖ, за образованието. 99% от хората не си знаят правата“, изтъкна Христова.
Шатрата е облепена с плакати, предупреждаващи, че правата на детето са грижа на родителите, а не на държавата. Също, че не можем да пием пари и че ни е нужна чиста земя, чиста вода.
На голям плакат е цитирана и Конституцията: „Отглеждането и възпитанието на децата до пълнолетие е право и задължение на техните родители и се подпомага от държавата“.
Други плакати призовават за спиране на фракинг технологиите. В шатрата се раздават информационни материали по темите за шистовия газ и закона за детето.
„Това, че законът за детето е върнат, не означава нищо“, коментира Христова.
„За какво им е вашето дете? След като очевидно държавата вече е решила проблемите на децата без родителска грижа, тя ще защитава и вашето дете от… самите вас. За целта държавата ще иска да се приеме нов закон за детето, по силата на който държавата ще консултира (медицински, психологически и правно) детето ви без ваше знание. Когато детето Ви има разногласия с вас, социалните служби конфиденциално ще му „съдействат“ и ще преценят какво да предприемат – от среща с психолог до отнемане на родителски права“, пише в една листовката по повод Закона за детето.
„Внимание: не трябва да се дърпате, ако специалните служители дойдат у вас да отнемат детето Ви! По закон ще трябва да им сътрудничите!“, се предупреждава още в листовката.
Инициатива „Стожер“ набира и привърженици са спиране на топлофикационния рекет. „Отказваме да бъдем роби на топлофикация. Няма да плащаме надписани сметки, а само реални, точни и ясни. Настояваме да спазват правото ни на избор, как, кога, с какво, на каква температура и за колко да се отопляваме“, се казва в листовка на инициативата.
Повече информация за инициативата може да се намери на сайта на националната мрежа на родителите: www.nmr.bg
Ива Иванова, News.bg
–––––––––––––––––
Край Стожера – обединение на идеи, каузи и групи
Повече от година гражданското ни общество ври и кипи в отговор на съдбоносните промени, които ни отрежда законотворческата хиперактивност на управляващите.
Мнозина, следвайки повика на сърцето си и собствената си съвест, взеха участие в различни граждански протести – всеки от които – завършил с променлив успех. Част от инициаторите на събитието са хората, посветили година от живота си на постигането на мораториум върху шистовия газ, например. Мнозина от нас участваха активно в борбата срещу ГМО, хипермаркетите, високите цени на горивата, заграбването на земя, вода и за хранителен суверенитет… Все повече обаче назрява идеята, че не можем да се борим „на парче“, „кауза по кауза“ и единствено обединени ще съумеем да противостоим на непрестанно извиращите законодателни безумия на властимащите.
Затова, заедно с други каузи от национално и местно значение – като тази за Закона за детето, за Високите цени на тока, за промените в Образованието, „Синята зона“, БДЖ, Концесиите, Ваксините и пр.,
РЕШИХМЕ ДА ОБЕДИНИМ УСИЛИЯТА СИ И ДА СЪЗДАДЕМ МЯСТО,
на което в продължение на 2 месеца гореизброените и всякакви други важни и актуални за държавата ни теми да бъдат дискутирани в търсенето на оптималното за тях решение. Разчитаме, че все повече хора с оригинални и работещи идеи ще се присъединят към нашата инициатива! Че все повече експерти, на които по една или друга причина не е дадено поле за изява, чийто глас досега е останал нечут, и чийто потенциал не е бил разгърнат в полза на обществото, ще споделят опита си с нас.
За да видим в скоро време БЪЛГАРИЯ такава, каквато всички мечтаем да бъде – силна, достойна за уважение и притегателно място и за онези наши сънародници, които сега са принудени да живеят с мисълта и болката за нея отдалеч.
Заповядайте край СТОЖЕРА!
Ще има шатри, маси, подходящо озвучаване, видеоекран, вечерни дискусии…Надяваме се паркът срещу Алма Матер да събере хората, имащи способността и куража да променят нещата в нашата страна към по-добро!
Очакваме ви!
* * *
Изрична забрана за издигане на партийни знамена и символи; призиви към етническа, верска нетърпимост и др. подобни РАЗЕДИНЯВАЩИ българската нация идеи.Източник: Фейсбук
- Съучастникът на терориста от бургаското летище – гражданин на САЩ?
Групировката „Основа на джихада“ пое отговорност за атентата в Бургас
.
Израелски медии разпространиха фоторобот на предполагаемия съучастник на извършителя на кървавия атентат на летището в Бургас.
Според в. „Маарив“ българските власти в момента търсят втори заподозрян, който е бил помагач на терориста камикадзе.
Според изданието, което цитира български полицейски източници, става дума за американски гражданин, който може би разполага с втора бомба.
Името, което се споменава, е Дейвид Джепсън.
На 19 юли МВР пък разпространи снимка и видеозапис на предполагаемия атентатор, облечен като типичен турист.
По-късно стана ясно, че самоубиецът се е опитал да вземе автомобил под наем от бургаска туристическа фирма, но неин служител се усъмнил в достоверността й и отказал да му даде.
Мъжът е имал фалшива шофьорска книжка от американския щат Мичиган на името на Жак Фелипе Мартин с фалшива адресна регистрация от Батън Руж, щата Луизиана.
Според представител на фирмата е имало драстична разлика между снимката в документите и лицето, дошло в офиса – наяве той бил с късо подстригана коса, а на снимката (и на летището впоследствие – с дълга).
Явно притеснен от проверката, мъжът предлагал да вземе кола за по-кратък от искания първоначално срок. Той се връщал няколко пъти.
Ако Израел е имал пряка и точна информация за планирането на тази терористична операция, тя щеше да е неутрализирана.
Това заяви Йорам Швайцер, експерт по международен тероризъм от Института по национална сигурност в Тел Авив, в интервю за БНР.
По думите му ако информация за опасност е била подадена в началото на годината, българските служби не могат да останат в състояние на повишена готовност продължително време.
„Ако нямаш надежден източник, който да потвърди недвусмислено сигнала за опасност, не може да си в състояние на тревога цяла година или две. Ето защо предполагам, че не е имало надеждна информация, а и не може винаги да се защити всеки обект.
В миналото сме били свидетели как въпреки обявена обща тревога, пак са били извършвани терористични атентати.
В този случай мисля, че ще има щателна проверка сред израелската разузнавателна общност. Ще се търси дали е била пропусната някаква информация за възможна терористична заплаха. Ще се търсят и пропуски в защитата на определени обекти и мишени, дори без да се е знаело за специфична атака в конкретен ден. Поуки ще бъдат извлечени. Това е рутинна работа за тайните служби“, допълни Йорам Швайцер.
Няма повишена заплаха за американските евреи след атентата в България, съобщава днес в. „Джерусалем пост“, позовавайки се на представители на американските сили за сигурност.
Представители на ФБР, Белия дом и министерството на вътрешната сигурност заявиха пред близо 300 лидери на американските евреи от цялата страна, че няма „конкретна достоверна информация“, която да говори за заплаха на територията на САЩ.
Те обаче призоваха към по-голяма предпазливост пътуващите в чужбина.
Източник: Burgasnovinite.bg
.
Групировката „Основа на джихада“ пое отговорност за атентата в Бургас
Неизвестната до този момент терористична групировка „Основа на джихада“ (или „База на джихада“, както някои медии превеждат „qaedat al jihad“) разпространи днес по средствата за масова информация съобщение, в което поема отговорност за атентата в българския курортен град Бургас.
В заявлението от името на групировката се посочва, че атаката е била планирана за началото на свещения за мюсюлманите месец Рамадан, който, по думите на терористите „се явява месец на джихад и на смърт в името на Аллах“.
В разпространеното прессъобщение се казва, че „един от членовете на групировката, с помощта на Аллах е провел щателна подготвителна работа, след което се взривил в пътническия автобус с еврейски туристи, оскверняващи мюсюлманските светини“.
Както отбелязва руската медия „Нюз.ру.ко“, „в заявлението, което понастоящем все още не е потвърдено официално“ се изтъква, че „джихадът не е ограничен и никога няма да бъде ограничен от каквито и да било граници“ и че бойците „ще избиват евреите навсякъде, където могат, докато те не напуснат мюсюлманските земи“.
Малко след излизането на тази новина израелската медия „Маариф“ съобщи, че названието „Основа на джихада“ всъщност се явява съкратеното име на най-голямата терористична организация през последните няколко години – „Ал-Кайда“ (или „основата“, както се превежда на български език „al-Qā’idah“).
Според израелското издание „Таймс ъф Израел“ съобщението е било получено днес по електронната поща в редакцията на ливанския вестник „Ел-Насра“.
Източник: КРОСС
- Кучето е заровено в Дамаск
Георги Милков, в. „24 часа“
18 юли 2012 г. ще се запомни като деня на двата атентата. Единият в Бургас, другият в Дамаск. На пръв поглед между тях няма абсолютно нищо общо. У нас бяха атакувани автобуси с обикновени израелски туристи, а в сирийската столица – заседание на силовите министри и шефовете на специални служби в щабквартирата на вездесъщата Държавна сигурност. За бомбата на летището в Бургас никой не пое отговорност. При взрива в Дамаск обаче стана обратното – похвалиха се повече хора, отколкото би трябвало реално да са участвали. Имаше и някои други особености.
Съвсем разбираемо медиите в България и Израел отделиха повече внимание на случилото се у нас. А още по-разбираемо бе, че „Ал Джазира“ не му обърна никакво внимание, концентрирайки се изцяло върху атентата в Дамаск, при който бяха елиминирани хора от вътрешния кръг на президента Башар Асад, включително зет му Асеф Шаукат и министрите на отбраната и вътрешните работи. Все хора, с които Катар напоследък не е в особено дружески отношения.
Във всички останали световни телевизии от порядъка на Би Би Си, Франс 24 и Си Ен Ен
двата атентата бяха логично съпоставени.Ако сте следили внимателно новините, ще си спомните, че и на двете места в началото се говореше за наличието на терорист камикадзе. Впоследствие тази версия отпадна за атентата в Сирия. За никакъв самоубийствен атентат не може да става дума, това бе дълго планирана операция, коментираха от Свободната сирийска армия успеха си в Дамаск. Със сигурност трябва да търсим вътрешен човек в системата.
Акцията в Бургас също е била дълго планирана, но вече се обсъжда по-широко версията за атентатор камикадзе. Важният въпрос е: Защо?Веднага след експлозията режимът в Дамаск посочи с пръст виновниците. Израелските власти също не се бавиха много и на минутата обявиха кой е отговорен за атаката в Бургас. Беше странно как така и на двете места се случи да знаят кой е виновен. Без никакво разследване, без явни доказателства, без нищо!
Макар бомбата в Дамаск да бе явен успех за опозицията, управляващите обявиха това за работа на ислямските терористи, които тормозят страната. Всъщност за режима в Сирия не съществува никаква опозиция. Всички, които са срещу Башар Асад и неговата диктатура, са терористи! „Това е „Ал Кайда“, „Ал Кайда“ е, моите хора ме обичат и биха умрели заради мен всичките!“ Точно това казваше за революционерите и либийският лидер Муамар Кадафи малко преди „неговите хора“ да го пречукат като куче. Сега Башар повтаря същото. С допълнението, че Катар и Саудитска Арабия помагат на тези „терористи“.
Но България също им помага. Напоследък все по-видимо. И в случая съвсем не говорим просто за оръжейни доставки, нещо, в което открай време сме свикнали да ни свързват, стане ли дума за какъвто и да било конфликт в Близкия изток.
Говорим за много сериозни, последователни и твърде осезаеми политически
ангажименти срещу управляващите в Дамаск и някои техни приятели.Съвсем неотдавна България бе домакин на среща на сирийската опозиция, пазена до последния момент в тайна. И тази среща, макар и в Правец – място, което никога не се е отличавало като гнездо на демокрацията – бе изтъквана като основополагаща за демократичното бъдеще на Сирия. Бъдеще, в което, както бе подчертано, Башар Асад, неговото семейство и сегашната управляваща клика нямат никакво място. Още по-рано у нас се появиха няколко лица, определено работещи срещу режима в Дамаск.
В Париж на последната среща на организацията „Приятели на Сирия“ (разбирай неприятели на режима) България предложи да бъде домакин на следващо такова събиране. В Сирия определено не гледаха с радост и на някои наши общи кроежи с Турция и Катар.
Тъй че много е вероятно кучето да е заровено в Дамаск, както обичат да казват нашите съюзници на Запад. Ако с всички тези действия някой е целял да вкара България в голямата световна политика, то атентатът в Бургас идва да покаже, че тези усилия
са забелязани И очевидно са оценени по много подобаващ начин.
Така както режимът в Дамаск обвинява за всичко опозиционерите терористи, подкрепяни от Катар и Саудитска Арабия, по същия начин Израел има дежурен отговор за всяко злодеяние – Иран и в частност неговата любима рожба в Ливан „Хизбула“. А би трябвало да се съмняваме винаги, когато някой има толкова бърз и готов отговор.
„Ние не воюваме с туристи!“ Това бе краткият коментар на прошиитската ливанска групировка, след като я обвиниха, че стои зад атентата в Бургас.В същия ден, когато у нас гръмна автобусът с израелските туристи, лидерът на „Хизбула“ шейх Хасан Насрала държа реч пред последователите си. Тази реч бе предавана на видеостена в бейрутския квартал „Дахие“, който се смята за крепост на „Хизбула“. Ако се беше появил на площада, за да я произнесе на живо, шейхът щеше да е мъртъв след 7 до 10 минути, колкото са нужни на една израелска
ракета да заличи всичко наоколо Затова и речта бе предавана на видеостена. В нея, разбира се, нямаще нищо за България.Не би и могло да има, защото поводът бе ознаменуването на годишнината от войната през 2006 г. Война, която „Хизбула“ води срещу израелската държава, нейната армия и военна мощ. И война, която е важно да отбележим, че Израел, уви, не спечели.
Тъй че това е истината – „Хизбула“ няма защо да се доказва в чужбина, дебнейки зад ъгъла някой и друг израелски турист, след като в истински военен сблъсък унижи доста сериозно смятаната за непобедима израелска армия.Точно затова нито един сериозен експерт не би приел лесно подобни обвинения срещу една утвърдила се военна и политическа сила като „Хизбула“, която на практика управлява Ливан.
Ако допуснем, че определени сили в Дамаск или дори в Техеран имат някаква връзка със случилото се у нас, то това може би е станало по-скоро чрез някоя от безбройните бутикови екстремистки организации, които се прехранват с подобни поръчки.
На хранилката на режима в Дамаск от десетилетия насам паразитират всевъзможни
елементи, които ту гравитират около по-мощни организации, свързани с палестино-израелския конфликт, ту играят сами според подаянията и поръчките, които получават.Иначе обществена тайна е, че Израел от години избива целенасочено учени и експерти, участващи по някакъв начин в ядрената програма на Иран. В повечето случаи тези мъже и жени биват разкъсвани от бомби, активирани с дистанционно управление, и затова никога няма заловени на местопрестъплението.
Почти толкова професионално действат и израелските опоненти, когато трябва да вдигнат във въздуха набелязаните за жертви обикновени граждани. В случая напълно невинни туристи. Оказва се, че в този кървав бизнес нищо не е непровокирано.
За съжаление се случва големите политики да водят до страдания на нищо неподозиращи прости хорица. Това е грозната реалност и със сигурност не се предвижда скоро тези изстъпления да престанат. Това, което би трябвало да притеснява нас, българите, оттук натътък, е фактът, че вече не можем да живеем като застраховани от подобни ужасии. След като толкова много искаме да сме в играта, трябва да сме наясно за някои от неприятните й страни.
- Мъглата около ДАНС
А. Ненкова, Дойче Веле
След атентата в Бургас логично пак се питаме: какво всъщност върши ДАНС? Дали агенцията е класическо разузнаване в защита на така наречената „национална сигурност“ или пък е просто частен детектив на премиера?
През 2010 година спецслужбата се сдоби с имиджа на най-доверената на премиера Борисов – нещо като негов отдел „Човешки ресурси“, се казва в мониторингов доклад за ДАНС на фондация РискМонитор. „Когато не се справя някой, службите идват при мен, обикновено с главния прокурор, сядаме и започват да ми вадят материали“, разяснява Борисов. Коментарът е излишен.
Авторите на доклада – Рада Смедовска-Тонева, Стойчо Стойчев и Светлана Георгиева – припомнят, че през 2009-2010 г. ДАНС е разкрила едва 13 случаи на пране на пари и терористична дейност. Според отчетите на ДАНС за първите две години, в които съществува агенцията, са съкратени над 600 дотогавашни нейни служители, а през 2010 г. бюджетът й е орязан с около 40%. Парламентарната Комисия за контрол на агенцията изразява опасения за ефекта от затягането на колана и го нарича „потенциален риск“. Препоръките й обаче не привличат вниманието на Народното събрание. Председателят на Комисията за контрол на ДАНС Иван Костов е цитиран с многозначителното обобщение, че „подводницата ДАНС потъна, но сега работи“. След атентата с Бургас Костов добави, че ДАНС не е готова да дава отговори на ключови въпроси, свързани със заплахи за националната сигурност.
Навсякъде и никъде
Изминалите години всъщност показаха, че агенцията не подбира – тя „решава“ всякакви проблеми. Тъкмо това е и един от основните й дефицити – според мониторинговия доклад на РискМонитор. Анализаторите изброяват:
ДАНС-агентите влязоха в тъканната банка „Остеоцентър-България“ и иззеха документи във връзка с пътуване до САЩ на тогавашния здравен министър Божидар Нанев и зам.-шефа на парламента Лъчезар Иванов. Досега от това подозрение за корупция по високите етажи не произтича нищо съществено.
ДАНС нахлу и в 7 клиентски центъра на австрийската компания ЕВН, без да представи официален документ за проверката. Аргументацията гласеше: „заплаха за енергийната сигурност на страната“. Според наблюдателите, това обяснение звучи много неубедително.
От РискМонитор припомнят и специализираните операции в сградата на община Садово – заради нередности в изпълнението на обществени поръчки. И в окръжната болница в Пловдив – заради сигналите, които министър-председателят получил за „икономически интереси“.
Във всички тези казуси се видя, че традиционният ред в държавата е демонтиран. Потокът от сигнали очевидно се насочва директно към кабинета на премиера Борисов. Той пък от своя страна поема сортирането и препращането на сигналите към прокуратурата и ДАНС. Очевидно Борисов няма доверие на други органи и тъкмо поради това ДАНС действа като „отряд за бързо реагиране“. Такава е оценката на експертите.
Октоподите във ВСС
След като се появиха съмнения, че във Висшия съдебен съвет (ВСС) може да има „октоподи“, вътрешният министър Цветан Цветанов роди идеята ДАНС „да бие печат за годност“ на членовете на Съвета. Медиите в България предположиха, че така правителството „отвръща на удара“, защото преди това съдът бе освободил задържаните при акциите „Килърите“ и „Всичко коз“. Помним, че Цветанов и колегите му много се гордееха с тези арести. А както стана ясно преди дни, спецслужбата ще се меси и в партийното строителство – тя ще проверява имуществото на партиите.
Какво трябва да се случи, за да се разсее най-сетне мъглата около ДАНС? Първо: държавата трябва да спре да изкривява образа на спецслужбата. И второ: парламентът ще постъпи мъдро, ако подкрепи ДАНС в качеството й на класическо разузнаване, което анализира и дава изпреварваща информация в областта на националната сигурност, а не се занимава с „отвръщане на удари“ и показни „реализации“. Тогава може би ще затихнат и критиките, че атентати като бургаския „заварват спецслужбата по бельо“.
- 18-годишен перничанин ще работи в НАСА
18-годишният Самуил Бисеров Борисов, който от шест години със семейството си живее в САЩ, е спечелил стипендия и е поканен да работи върху проект на НАСА в Хюстън, заедно с други млади учени. Под ръководството на най-опитни ракетни инженери, младите изследователи подготвят мисия за изследване на Марс, съобщават родителите на тийнейджъра.
Самуил е роден в град Перник на Великден – 30 април 1994 година. Когато момчето е в пети клас, заминава за Тексас с родителите и по-малкия си брат, Емануил.
Макар английският да не му е роден език, само четири месеца по-късно Самуил, или Сам, както го наричат американските му приятели, е номиниран да представя щата Тексас на конференция за млади учени и бъдещи лидери във Вашингтон, съобщи БНР.
Няколко месеца по-късно е поканен на подобна конференция в Бостьн. В седми клас Самуил отново е избран, този път – да представи заедно със свой съученик група от чартърни училища в Сената във Вашингтон.
В началото на девети клас 18-годишният перничанин получава и най-голямото си отличие – Президентската награда за академични постижения, лично подписана от Барак Обама.
Източник: БЛИЦ
- Финансовият министър Дянков е без здравна осигуровка
Според справка в сайта на НОИ българският вицепремиер дължи на хазната вноски за 9 години, пише Биволъ
Господ здраве да дава на Дянков, защото ако се разболее или претърпи злополука, ще си плаща медицинските разходи от джоба, това показва справката в сайта на НОИ за здравноосигурителните му права. Възможно е също той да има здравна застраховка, която покрива разходите му, което е по-добрият вариант за него и за бюджета.
Дянков дойде от САЩ, където пребиваваше постоянно и зае поста финансов министър в началото на юли 2009 г. Преди това той е бил в ситуацията на стотици хиляди българи в чужбина, които бяха задължени да плащат здравни осигуровки в България, въпреки, че не могат да ползват здравни услуги.
Абсурдът беше решен частично от законодателя благодарение на упорит протест на българите в чужбина, които организираха подписки и даже манифестираха в Брюксел. В крайна сметка те получиха право да се освободят от здравни вноски до края на 2007 г. като минат през нелека административна процедура. Дянков също може да се възползва от това право.
За периода от 1.01.2008 г. до днес няма процедура за освобождаване, така че дълговете се трупат отново. Българите в чужбина вече повдигнаха въпроса за нова законодателна промяна и радикално решение на въпроса. Според тях трябва да бъде премахнат принципът на задължително осигуряване по гражданство и задължението за осигуряване в България да бъде само по признак местоживеене.
Случаят с министъра на финансите, който е станал длъжник без да го подозира, е поредната илюстрация на абсурдната система.
Засега идеите на ГЕРБ за решаване на въпроса със здравноосигурителните дългове са по-скоро в посока да се забрани на финансовия министър да пътува в чужбина, докато не се издължи.
Хубавата новина е, че огласяването на дълговете на Дянков може би ще даде тласък за законодателна инициатива, която да реши въпроса веднъж завинаги, а не на парче и до време.