Авторски
- Stallone film in Bulgaria “vandalised” bat colonies
A handout photo provided on December 23, 2011 by the Bat Research and Conservation Center, a department of the Bulgarian Museum of Natural History, shows an expert from the center holding on December 11, 2011 a dead bat in the Devetashka cave near the northern Bulgarian town of Lovech. - AFP Photo SOFIA: Bat experts have slammed the recent filming of a Sylvester Stallone movie in a Bulgarian cave, saying thousands of the mammals had suffered from the Hollywood treatment.
“Several thousand bats are missing from the Devetashka cave since our latest count in January when the visible colonies numbered 33,800 bats,” said Boyan Petrov of the Museum of Natural History.
A rough count after the filming of the star-studded Hollywood action blockbuster “The Expendables 2” in November found only about 8,500 bats.
“Never before have we counted less than 10,000 bats in wintertime,” Petrov said, adding however that he hoped the rest had just been chased away to adjacent caves.
The environment ministry, which authorised the shooting, said this week in a statement that it had found no problem with the bat colonies.
But the experts insisted filming inside the cave should never have been allowed.
“As a protected nature territory and important bat habitat, the cave is only open for visits by tourists and researchers and totally sealed during the breeding period in June and July,” said Dobromir Dobrinov of the Green Balkans nature conservation group.
Expert Antonia Hubancheva, who visited the cave after the shooting, said the damage was “unquestionable.”
She said the animals were subjected to stress, loud noise from heavy machinery and construction works, bright projector lights and crowds of people which kept them awake during a period when they should have been hibernating.
“The vandalism which was allowed to happen is intolerable,” bat researcher Vladimir Beshkov fumed. “It is scientifically proven that all bats disturbed during the winter period drop off when spring comes. And these bats were badly harmed – they were scattered, scared, chased, woken up!” he said.
The Devetashka Cave, near Lovech in northern Bulgaria, is one of the top three most important bat habitats in Europe, the experts pointed out.
“It is home to 15 protected species of bats, or half of all bats found in Bulgaria,” Petrov said.Researchers will perform a new count of the colonies next spring to assess the damage.
Filming in Bulgaria for “The Expendables 2,” starring Stallone, Arnold Schwarzenegger, Bruce Willis and Jean-Claude Van Damme, was already marred by an accident in which one stuntman died and another was injured during a lake scene involving an explosion.
The movie is due for release in August 2012.
Source: Dawn.com
- Политически „крилати фрази“ от 2011 г.
И 2011-та бе огласена от изявленията на премиера Бойко Борисов, без чиято гледна точка картината би била бледа и непълна. Следва малка част от цитатите, зад които стоят някои от най-паметните събития и теми на годината, пише Дойче Вече в свой коментар.
Ето и целият списък с крилати фрази на българския министър–председател.
Година на градеж:
„Във всяко сако имам лентички. Като фокусник съм.“
„Аз не съм човек, който като свърши някаква работа, трябва да се вдига голям шум.”
„Мойта работа е да строя. Тези 20 години тухла върху тухла не е сложена. Един камък не е пренесен.“
„Желание имам да видя България с магистрали, зали, метрото и след това хората ще станат по-богати. Магистралите ще отпушат всичко и тогава ще се вдигнат доходите.“
„Ще предложа на щаба на ГЕРБ девизът ни да бъде: “Върху пепелта от БСП и тройната коалиция градим магистрали.“Година на избори:
„Който и да бяхме посочили, щеше да стане президент“
„Нашите усилия и цел са местните избори, но за съжаление трябва да се борим и за президентския пост.“
„Президентският пост изобщо не е нужен на партия ГЕРБ и ни идва в повече.“
„Президентският пост за ГЕРБ е важен и ние ще положим всички усилия да излъчим достоен кандидат.“
„99.99% съм казал, че няма да се кандидатирам за президент. Вече ми омръзна година и половина да обяснявам едно и също.“
„За медиите искам да кажа отсега – да знаят, че ще се кандидатирам за следващите президентски избори. Ще изкарам този мандат и половината от следващия и тогава.“
„Когато Плевнелиев победи, победата е за Плевнелиев и Попова. Ако бяха загубили, загубата щеше да е за мен.“На сложни дилеми и мъчителни реформи:
„В момента моята роля е като на хирург“
„Ако трябва да платим цена от 8-9-10 милиарда евро за АЕЦ „Белене“ – аз няма да я платя. Който иска, следващият да я плати. При сегашните условия централата не може да стане. Ще си играем на нерви с руската страна.“
„Ще строим „Белене“, как няма да строим. Поставили сме две условия – да не даваме пари и 51% държавност.”
„В момента моята роля е като на хирург. Идва пациент, който умира. Той умира. Железниците, вече са на близо 800 милиона, близо милиард задължения. Всяка година те продължават да генерират задължения, сиреч този организъм умира.“
„Погледнато реално – и президентът Първанов трябваше да ни благодари, че ние от 1 януари вдигаме пенсионната възраст. И ако един ден той стане премиер, каквито са му амбициите, няма лошо, той трябва да го направи. Сиреч ние и на него му свършваме мръсната работа.“Година на протести:
„Мъча се цял ден… и става въпрос само за пари.“
„Не искам да съм премиер на държава, където народът се бунтува и не иска да разбере мерките… След като не искат, даваме оставка, влизаме в политическа криза. Нито ми е целта да съм премиер, нито с това, че ще ми искат оставката, могат да ме уплашат.“
„За кое протестират? Че правим магистрали, детски градини, че градим България, че всеки ден това, което правим, е факт? Искат да ни върнат във времето – да се бият по улиците, а държавата да е в състоянието, в което я взех. Какво повече да направим? Ако това си желае народът, това да направи.“
„Аз не съм пъдар всеки ден някой да ме пита какво става, защо жена ми избяга, върни ми групата.“
„Ако искат хората да чакат магистрала и метро – нека чакат, въпрос на няколко месеца е, ако не искат – Станишев чака за властта.“
СРС-та, флашки и взривове:
„Всички други правителства не са имали куража да бръкнат в раната на т.нар. Държавна сигурност, а ние го направихме и реакцията е светкавична на всички засегнати хора.“
„Не виждам нищо лошо да се подслушват министри, вицепремиери и шефове на агенции… Министрите трябва да работят така, че все едно са слушани и гледани.“
„Аз съм мнителен човек и искам да имам контрол върху техните действия.“
„Аз не искам от тях да се обичат, искам да са скарани, да се мразят – за да е сигурно, че никой никъде от тях не може да покровителства нищо, защото така ще се издадат, най-елементарно погледнато.“
„Ако трябва да спрем – да се спре… СРС-то не е от него да се изваждат компромати и години наред непрекъснато да се изваждат подбрани части от СРС-то.“
„Атаката е срещу мен, просто те я водеха постъпателно, за да дестабилизират, да разбият, да вкарат клин между различни министри в самото правителство и да станем лесна плячка. Само че когато аз съм ги знаел тези работи, те са били още мънички.“
„Аз съм говорил и говоря с всички, които поискат разговор с мен, моят телефон – даже и Дачков ми звъни по нощите. Сега се чудя дали да взема да го хвърля и да не говорим по телефони вече при това положение.“
„Петстотин милиона спестихме на данъкоплатеца и то се слага някъде там в края, а се говори как съм се обадил да питам защо Вучката са го махнали…!? Представяте ли си какъв битовизъм.“
„Искам да бъдете спокойни, това да ни е кусурът.“
„За да се шуми около тези партии, те правят интриги, правят си взривчета, докато ние откриваме магистрали.“Година на вотове и неблагодарност:
„Няма да им мине номерът“
„С вота на доверие искам да дам знак на всички, които мислят, че по някакъв начин могат да ни подценяват, да ни изнудват или да ни отклонят от този път, че няма да им мине номерът.“
„Събрали се мишките да вържат звънец на котката… Ако не бях взел властта, в България щеше да се случи това, което става сега в Гърция… Ако не е това правителство, ще има хаос. В условия на криза, когато в наши съседи по улиците се лее кръв, в България откриваме магистрали, спортни зали, музеи.“
„Просто не ми е приятно да ги гледам и затова няма да ида да им го кажа в парламента! И никаква политическа толерантност няма да имам към тях, защото те искат да ни превърнат в съседните държави.“
„Няма политическа класа. Ако имаше сериозна политическа класа, ако Станишев, Костов, Мартин Димитров и всички, които се имат за сериозни политици, имаха поне капка обективност, те във всяко свое изказване щяха да казват – ние намираме кусур на еди кой си министър или премиер за еди какво си, но му благодарим, че в най-тежката финансово-икономическа криза намериха политическа воля и кураж, смелост, себеотрицание е точната дума… Защото, повтарям, още щях да съм кмет и да им гледаме сеира. И те, вместо да ни благодарят, си изсмукват от пръстите всеки ден лъжи и манипулират хората.“Криза по света, а оттам и у нас:
„За всяко милионче жива мръвка се откъсва от мен“
„Разбирате ли, то това е проблемът на кризата, това е кризисната ситуация, че във всеки миг се променя светът, във всеки миг става все по-лошо, това е криза. Иначе то щеше да се казва растеж, благоденствие. Думата криза е ужасно нещо… Изведнъж сега всичко пада, пада, пада.“
„Няма как да направя цените да паднат, както на нас ни се иска.“
„Понеже ме питате за картофите, ще ви отговоря. Моето семейство, откакто се помня до ден днешен, картофи не е купувало. Винаги сме си ги садили, копали, гледали и не сме ходили в „Плод-зеленчук“ да си ги купуваме… И 2000% да нарасне цената на картофите, мен и може би стотици семейства това не ги касае.“
„Две години цената на газа я държах, не я дадох да се вдигне, на тока я задържахме две години. Ами ние половин мандат изкарахме на възможно най-ниските цени в кризата. Навсякъде се вдигнаха. Ами аз съм направил максимума.“Година на гордост и признание:
„Добре се живее в България“
„Трябва да ви кажа, че ние сме горди с това, че от последната статистика, освен, че и Мудис вдигна кредитния рейтинг на България, ние сме втори по големина на малък външен дълг и шести по нисък дефицит, зад нас е и Германия включително.“
„Докато на нас ни дават стабилна перспектива, на другите държави им свалят рейтинга. Това е поредната мъка за опозицията. От мен да запомните винаги е по-добре да го вдигаш, отколкото да ти пада рейтинга.“
„Закъсалите държави, които търсят помощи, ако приведат пенсиите и заплатите такива, каквито са в България, веднага ще излязат от дефицита.“
„Колкото и да ми е неприятно това, което се случва в САЩ, Италия и Испания, управлението на тези държави трябва да приеме българския модел.“
„Радвам се, че това, което предлагаме в България, макар и оспорвано от нашата опозиция, само след няколко месеца става основно правило в Европейския съюз.“
- Страхотен Бербо с хеттрик
Манчестър Юнайтед изигра невероятен двубой и разби Уигън с 5:0 у дома на „Боксинг дей“. „Червените дяволи“ се развихриха, като над всички в срещата бе българският нападател Димитър Бербатов. Митко реализира хеттрик в едва втория си мач като титуляр през този сезон във Висшата лига.
Освен него, по едно попадение добавиха още кореецът Парк Джи-Сунг, както и Антонио Валенсия. С успеха пък Юнайтед догони Ман Сити на първото място и изравни тима на „гражданите“ след грешната им стъпка срещу Уест Бромич. Въпреки това, момчетата на сър Алекс Фъргюсън остават на втората позиция заради по-лошата си голова разлика.
Бербатов започна доста активно двубоя и още в 1-ата минута се пребори добре за една топка и спечели опасен фаул за своя тим пред вратата на съперника, но след него не последва нищо опасно. В 5-ата минута хубав пробив на Валенсия доведе до центриране към Бербатов, но българинът от трудна позиция не успя да стреля с глава, предаде ТопСпорт.
В 8-ата минута обаче Юнайтед все пак поведе в резултата. Гигс подаде към Патрис Евра отляво, а защитникът направи страхотен пробив, след което пусна към Парк Джи-Сунг. Кореецът бе оставен непокрит и с плътен удар донесе преднина на тима си – 1:0.
Гостите отговориха с няколко опасни атаки. При една от тях Самън бе оставен съвсем непокрит, но за щастие на Юнайтед той остана под топката. В 15-ата минута отново Бербатов попадна в центъра на вниманието. Той получи хубав пас от Гигс, след което се опита с едно докосване да подаде към Чичарито, но пасът бе пресечен. 60 секунди по-късно Чичарито бе съборен в наказателното поле, но дузпа не последва.
В следващите минути играта се поизравни, но без кой знае какви положения пред двете врати. Все пак, Юнайтед можеше да вкара втори гол в 27-ата минута. Тогава първо Бербо се пребори отлично отново за един фаул малко пред дъгата на наказателното поле. Оттам Нани стреля на около метър встрани. Шест минути по-късно Бербатов отново имаше шанс. Българският нападател финтира леко Алкараз и стреля, но покрай вратата.
В 39-ата минута дойде и една от най-спорните ситуации в мача. Конър Самън бе изгонен с директен червен картон, след като подпря Майкъл Карик. Фил Дауд вдигна червен картон за удар с лакът, какъвто в действителност нямаше. В 41-ата минута Димитър Бербатов успя да вкара за Манчестър Юнайтед. Дарън Гибсън центрира в наказателното поле, като първо Чичарито се размина. Там тя попадна в Бербатов, като българинът отлично го финтира с тяло, след което прати топката в мрежата на Ал-Хабси – 2:0.
При този резултат завърши и първото полувреме. Второто полувреме започна с натиск на Юнайтед. Още в 47-ата минута Парк можеше да вкара гол, след като много отблизо шутира, топката бе избита от Ал-Хабси, но кореецът не успя да я добави.
В 55-ата минута Уигън можеше да се върне в мача. Дейвид Джоунс стреля страхотно от фаул и Линдегаард нямаше никакъв шанс да улови топката. За щастие на стража на „червените дяволи“ ударът на играчът на „латикс“ мина покрай гредата. Три минути по-късно Хавиер Ернандес имаше претенции за дузпа, но такава не последва. В 58-ата минута обаче Бербатов отново взриви трибуните на „Олд Трафорд“. Валенсия напредна много добре, пусна към Бербатов, който изключително елегантно се обърна с лице към вратата с мощен шут с десния крак разстреля Ал-Хабси – 3:0.
Оттук до края на мача Юнайтед откровено се забавляваше на терена. В игра се появиха Уейн Руни и Федерико Македа, които пропуснаха по няколко ситуации. Гол обаче падна в 75-ата минута. Тогава Антонио Валенсия получи подаване от Майкъл Карик, след което стреля много силно и вкара за 4:0. В 77-ата минута Парк Джи Сунг бе фаулиран на границата на наказателното поле. Фил Дауд обаче даде дузпа в полза на Юнайтед. Зад топката застана Димитър Бербатов. Той реализира невероятно хладнокръвно своя хеттрик и оформи резултата на 5:0.
Източник: dir.bg
- Коледа по света
Коледа дойде за Българите, както и за християните по целия свят.
Вчера вечерта всички посрещнахме най-семейния празник през годината – Бъдни вечер.
Наречен още Суха Коледа, Малка Коледа, Кадена вечер и Божич, на Бъдни вечер свършват четиридесетдневните Коледни пости. Според народното вярване Божията майка родила млада Бога на Малка Коледа, но съобщила за щастливото събитие на другия ден – на Коледа. Това било заради обичая, според който младата булка, която ражда за пръв път, не съобщава новината в деня на раждането, а чак на следващия, когато се канят и гости.
На Бъдни вечер най-важна роля играят бъдникът, трапезата, каденето и обредните хлябове. Бъдникът бил пън от специално избрано тригодишно плодовито право дърво. В гората го отсичал момък, носел го в къщи и го палели в огъня, който не трябвало да угасва през цялата нощ, за да се помогне на раждането на новото слънце, на новия Бог, като му се даде енергия и светлина.
Днешната коледна елха замества именно бъдника, а запалените свещи по нея символизират искриците от горящото дърво. Традиционно основните цветове за украсата на елхата са червено, жълто и златно – цветовете на слънцето и на огъня,.
Въпреки, че традициите вече не се спазват толкова стриктно, колкото преди, повечето българи предпочетоха да прекарат Бъдни вечер със семействата си у дома.
Във всяка страна празникът си има свои традиции.
Какви именно разказва РИА „Новости“.
Испания
В Испания Бъдни вечер се нарича Nochebuena. Обикновено се отбелязва в семеен кръг на тържествена вечеря. В някои семейства, които следват отколешни католически традиции, през нощта се канят на трапезата самотни старци или бедняци.
Германия
В Германия на 24 декември следобед животът в повечето градове замира. В 22.00 часа се разнася звън на камбани, възвестяващ началото на коледната служба. След нея идва ред на богатата семейна трапеза.
Норвегия
В Норвегия на този ден много семейства отиват на църковната служба, която по традиция започва в 15.00 часа. Мнозина посещават гробовете на свои близки и полагат на тях цветя. Рождественската вечеря е в тесен семеен кръг. В западните и северни части на страната поднасят солени и варени на пара агнешки ребра с картофки. В източните части на Норвегия е популярно свинското, докато в други части се поднася риба или пуйка. След вечерята, преди да бъдат отворени подаръците, цялото се семейство се събира около елхата. Всички се хващат за ръце около нея и пеят песни. След това отново сядат на трапезата, но този път на чай и коледни сладки.
Полша
В Полша, когато изгрее първата звезда, цялото семейство, облечено празнично, се събира на трапезата. Сервират се постни блюда, сред които зеленчукова супа, печен шаран, кнедли със зеле, гъби, компот от сушени плодове, сладкиши. На трапезата се пеят коледни песни, хората си спомнят за събитията през отминаващата година.
Канада
В Нюфаундленд и Лабрадор съществува обичай в навечерието на Рождество в църквата да се продава риба, уловена специално за целта, парите от която се дават за благотворителност.
Бразилия
Бъдни вечер е семеен празник и в Бразилия. По традиция деца и внуци се събират в дома на родителите и се поздравяват с настъпващото Рождество. А самата Коледа, за разлика от европейците, бразилците празнуват на улицата с песни и танци.
- Честита Коледа на всички по земята – привествие от един български мюсюлманин
Честита Коледа на всички по земята –
които празнуват, без значение цвят на кожата, без значение къде живеят, без значение от възрастта.
Пожелавам на всички най-много здраве, защото то е най важният компонент от всичките неща, които Бог ни е дарил.
Ние, мюсюлманите, не празнуваме този светъл празник, но почитаме един от най-прекрасните пратеници на Бог Исус – които е говорел още в люлката си, който е изцерявал болни, който е отварял очите на слепите.Той не го е правел от съжаление, а го е правел от състрадание, защото като Божии пратеник е бил състрадателен, преживявал е болката на всички. И затова нека ние сега си спомним за неговото дело, да бъдем и ние съпричастни; а за това не се изисква голямо усилие, трябва да отворим сърцата си.
И сега се сещам за една приказка на големият наш aртист Джоко Росич: нас ни е крепяло винаги това – състрадателността – и във века на глобализацията, на технологиите, да станем малко по състрадателни, защото по имейла, по компа не можеш да изпратиш сълзата, която напира.
Нека да е здрава и жива и Честито на всички.
Амин.
Нури Джурин
Бел.ред: Нури Джурин е написал това на стената си във Фейсбук.
- Кой е „ГНЕВЕН“?
Eдин въпрос от много време ме преследва:
Сред мешавицата от какви ли не коментари по форумите отвреме-навреме срещам невероятния проблясък на талантлива (гражданска) поезия, подписана анонимно от „ГНЕВЕН“.
Има поети, които са просто „майстори на перото“; такива са двамата Славейкови например.
Други пишат така, както птиците пеят – поетичните образи извират направо от духа; такива са Пушкин, Ботев, Вапцаров.
Поезията на вторите е като внезапен взрив в душата – изпепеляващ и неудържим.
Доказателства?
Съвсем свежи.
Обърнете внимание:
Днес отбелязваме деня на бащата
Днес е празник на бащинството и на родителските грижи от страна на мъжа в семейството.
Към новината »
08:52 | 26 декември 2011Публикацията в http://dnes.dir.bg/news_comments.php?id=10191650 е от 09:20 ч.
За по-малко от половин час „ГНЕВЕН“ буквално избухва с поетичен отглас:
ГНЕВЕН ( нерегистриран )
26.12.2011 09:20
Обичам дъщерята и сина, и майка им (жената) също. Семейния уют и мир ценя. Обичам бащината къща! За мене те са въздух, хляб, вода, живот и всички хубави неща. На тях съм роб, но с лична свобода. Обичам и обичан съм баща!Разрових архивите на харда. Уви, открих запазени само два поетически бисера на „ГНЕВЕН“. А бях прочел поне една дузина… не съм ги запазил. Но… и това е достатъчно, за да придобиете представа за каква величина иде реч:
“ГНЕВЕН до Примавера (17.06.2009 г. | 16:31ч.)
Смъртта ни идва неизменно в края,
отнема тя присъствието тук
и ни изпраща в ада или в рая,
на Бога и на дявола напук.Там вярата ни може да укрепне
или напълно да се разруши.
”Не губиш нищо – дяволът ми шепне,
– но всичко можеш да спечелиш ти.”А Господ си мълчи и тихо чака
да дойде Неговият страшен час,
когато Сам ще проведе атака
към душегубците с Божествен глас.Какво тогава ще ми кажеш, Боже,
че съм живял ненужно в тежък грях,
че сам живота си съм правил сложен,
че съм от кал и че ще стана прах.Сурова ще е Твоята присъда.
Ти ще накажеш моята душа.
Но Тебе, Господи, Теб кой ще съди,
за туй, че Ти допусна да греша?Участвах във войни, убивах хора,
крадях и грабех чуждия имот,
лежал съм много пъти и в затвора,
живеех в блудства и лъжи, бях скот.От обществото съм презрян, отритнат
анатемосан от пастира мой,
от властите преследван, необикнат
и обвиняван в грехове безброй.За мен говореха, че съм убиец,
зъл демон, сводник и какво ли не,
наричаха ме още кръвопиец,
крадливо псе, простак и диване.Но малко хора знаят, че на Тебе
издигнах храм от кървави пари,
че в него аз се чувствах като бебе
и молех се да бъдем по-добри.Семейството ми, Боже мой, избиха
жестоки хора, хора без сърца,
с жена ми и с децата се гавриха,
насякоха те моите слънца.Така аз станах зъл и див, Бащице,
от мен дете у майка пропищя,
и мачках хора като дървеници,
не сетил как животът отлетя.Сега съм стар, сакат и много болен,
смъртта е тук пред моята врата,
последен път се кръстя и Те моля
от злото, Боже, да спасиш света.ГНЕВЕН (29.06.2009 г. | 13:33ч.) МЛАДОСТТА ЩЕ ОСТАРЕЕ!
Седнал в сянката на здрача,
роня сълзи, тихо плача
за изминалата младост, за настъпилата старост.Няма я онази сила,
страстна, борбена и мила,
що наливаше снагата, с чувства пълнеше душата.Няма я кръвта гореща,
нито любовта ми веща,
няма я пъргавината на ръцете, на краката.Няма порив, няма свежест.
Има само жал и тежест.
Дето беше суетата, настани се самотата.Седнал в сянката на здрача,
аз защо ли с горест плача?
Щом живота с хъс живее, младостта ще остарее.Всичко в този свят е тленно.
Старостта обикновено
отговаря на въпроси – не мечти, а мъдрост носи.Капнала сълза проблесна.
Отдалече глас ме стресна:
– Дядо, идвай за вечеря! Станах, тръгнах в мрака черен.ВИЕ, КОИТО ПРАВИТЕ ЗАКОНИТЕ, ПОМИСЛЕТЕ И ЗА СЕБЕ СИ!“
Може би някой от читателите на EuroChicago знае нещо повече за тайнствения „ГНЕВЕН“ поет?
- Звънарката, придружена от ангели
Мария Зъбова. Снимка: Валентина Петрова Сутринта на 25 декември дванадесетте камбани на храм „Св. Александър Невски” оповестяват Рождество Христова с тежкия си, тържествен звън. Човекът, който развързва езиците на 12-те камбани, е 82-годишната Мария Зъбова.
„Догодина стават 30 години, откакто започнах да бия камбаните. През това време съм живяла без болести, което в тези студове наистина е божи дар. И чувствам, че имам голяма енергия, човек се зарежда с енергия, ако върши това. Не мога да обясня какво е да биеш камбани. Това не само пречиства, но се усещаш като че ли не си на земята”, разказва Мария. Разговаряме в църквата „Св. Седмочисленици”. Навън вали първия голям сняг, който като камбана е оповестил идването на коледните празници.
Мария не приема заплащане за работата си. Пее безвъзмездно от дълги години и в хора на „Св. Седмочисленици”.Мария е родена 1929 г. в гр. Чирпан. Завършва френския колеж “Сен Жозеф” в Пловдив. Потомка е на „осем поколения силно вярващи хора” от търговски род. След 9 септември фамилията й изпада в немилост, брат й е убит в лагера край Ловеч, а баща й лежи в затвора. Изгонват ги от Пловдив в Нови Искър. Вземат им всичко.
„Спомням си моята майка колко е плакала, че не може да си влезе в дома ни. Родителите ми починаха като мъченици”, казва Мария 60 години по-късно.Кандидатства три години подред в университета, специалност медицина или стоматология, но миналото й пречи. Когато на третата година отново издържа изпитите, но не я приемат, влиятелен човек чува силният й плач в хотела, в който са отседнали. Помага й да запише висша математика. Мария, която има 38-годишна практика като учител по математика, никога няма да забрави жеста на Златан Тафраджийски, когото описва като комунист- идеалист.
„Имах голямо желание и аз да съм бял човек, да не ме изпреварят тези, които не знаеха даже да пишат и които влизаха с привилегии. За мое голямо учудване този благороден човек не поиска да вземе и един лев след това. И го запомних за цял живот. Бях много щастлива в този миг, че ще бъда студентка. Тогава дадох обещание пред себе си, че който и да ме помоли в живота, аз ще му се притека на помощ, независимо от това, че нямам време, че имам деца… Това е моят живот”, казва Мария.
„На 9 септември при първата обмяна на 200 търговски лева, изработени с труд от баща ми, му дадоха 50 стотинки. Ние спадахме към старата буржоазия, която беше осмивана. Но това бе стабилността на държавата, ние бяхме свикнали да се трудим. Като студентка аз изпаднах в голяма бедност и какво ли не опитвах, била съм ръководител на хор, заместник-диригент в „Св. Седмочисленици”. Много се трудих, за да мога сама, със свои средства да завърша образованието си. Завършилите колежа нямаха право да следват. Виждате ли къде удариха буржоазията? С тази цел – за да останем необразовани.
Аз водех един курс за ограмотяване на комунисти. Не всички те са лоши. През цялата практика аз бях разположена към всички, защото всички са божии създания, преценявах, че не мога да ги лишавам от грижите ми на математик, те имат еднакви права. Но съм имала случай в един курс на висши управители на държавата, когато казвам да се напише „А на квадрат” и един човек ми написа „А” и нарисува квадратче. Това бяха хора без средно образование на високи постове”.
Съпругът й Иван Петров–Йохан е бил богослов и оперен певец, дългогодишен солист в хоровата капела “Светослав Обретенов” и в Софийската опера. Двамата имат три дъщери и много внуци. Той умира преди осем години. Семейството му също е репресирано, тъй като майка му е с немски произход. Брат му е убит, а самият той е бил малтретиран шест месеца в тогавашната милиция.„Животът ни беше беден. От съжаление, че бях бременна с втората ми дъщеря, ми дадоха жилище. Когато дойдох и в „Св. Седмочисленици”, вече бях за тях отявлен враг. И с големи молби и заради това, че бях бременна, законът ми позволяваше, и ме пратиха в Курило. След това имах най-големия шанс в живота – щяха да ме назначат за експерт в Алжир по линията на ЮНЕСКО. Но… взеха ми всички документи, включително и дипломата от колежа. Не се получи… Но това го решава Господ. Ние предполагаме, Господ разполага. И с мъжа ми беше голяма гавра. Него го искаха навсякъде в чужбина, работил е на много места. Но тези хубави емоции бяха краткотрайни. В дирекцията по музика веднага на друг човек се даваше договора и той заминаваше. Той беше назначен за солист в Торино и тогава пак изчезнаха документи. И той много тежко го преживя, известно време беше в болница, щеше да умре. Аз съм живяла живот, който може би и циганите не са живели. Имало е моменти, в които съм живяла в Кумарица, където и моите родители бяха изпратени и от Пловдив, и където бяха принудени да живеят. Там съм къпала децата си на осем градуса температура. Като студентка съм изпадала до положения, за които нямам думи. По време на един от най-трудните изпити – основи на геометрията – нямах залък хляб. Един типов хляб пестеливо го ползвах в продължение на три дни. И си взех изпита…”
– Смятате ли, че остатъците от този режим още ги има?– След 10 ноември те се разделиха на явни и скрити комунисти. Скритите бяха СДС. С дъщеря ми ходихме на всички митинги, на маршове, които започваха от НДК. Това беше измама. Много комунисти имаше в правителството на Иван Костов, той просто подведе хората. И мен излъга. Аз 40 минути при идването на СДС бих тържествено камбаните. Костов после нямаше как да остане, Господ не го разреши. А за това, което стана после…Аз бях напълно убедена, че Симеон не може да бъде такъв управник като баща си. Той беше расъл без бащин надзор, мислеше съвсем различно. Него комунистите го доведоха на власт. Просто всичко, което се случи, трябваше да го преживеем, защото трябваше да бъдем наказани като атеисти. И аз мисля, че като причина за всичките ни страдания е това голямо обезверяване, бездействие на църквата, унищожаването на християнските семейства и ритуали. Всичко това може би се е запазило, но те унищожиха безпощадно и селата ни. Каква е тази носталгия за управлението на Тодор Живков? Тогава нямаше нищо – нямаше червен пипер, орехи, чесън… Аз донесох гребени от Тунис – тук в един момент дори не се намираха гребени.
– Хубав или лош бихте казали, че е животът ви?
– Изпитала съм всичко – и хубаво и лошо, но никога не съм се нито възгордявала, нито отчайвала. Може би Господ ме е дарил с много силен дух. Винаги някакъв изход е имало досега. Превеждах за френската гимназия един голям учебник. Тогава ми подхвърлиха много малко пари. Главният редактор ми каза, че го е срам да ми даде това възнаграждение и ме помоли да си купя обувки. Аз бях облечена просто като просяк. Моят мъж също, по време, в което беше солист на капелата. И никой не може да ме убеди, че трябва да обичам тези хора. Те бяха най-мързеливите. Нито са имали хъс да работят, да подпомагат държавата, да вървим напред…
– Имаше ли тогава комунисти, които тайно ходеха на църква?
– Аз давах много уроци, включително на много високопоставени фамилии, защото се знаеше, че като започна с един кандидат-студент, не се отказвам. И съм ги наблюдавала, когато съм била на гости – виждах, че вече са боядисани яйцата, че мирише на козунак. Те просто скришом са ходели на църква. Много от тях не си бяха кръстили децата и аз ги кръщавах. Спомням си как една моя ученичка не изпълняваше нормативите. И я попитах един ден какво има, влюбена ли е, какво я смущава, защото е много разсеяна, а аз искам да й помогна. Тя тогава се разплака и каза, че след като майка й е починала, не е опята, а вечер е чувала движения в хола, хлопане на врати и това много я тревожи. И аз взех името на майка й, отидох и задочно я опях. След това момичето се успокои. Най-често правех подобни неща в църквата с два изхода „Света Петка”, за да стане така, че като ме подгонят, да мога да избягам.
– Ставаме ли българите по-религиозни сега, след като минаха над 20 години от падането на комунизма?
– Понеже вече сме много стресирани, хората започнаха да си спомнят църквите. Тук има голямо движение, не само по празници, всяка сутрин идват много млади хора, палят свещи, молят се. Това ме изпълва с голяма радост, защото искам преди да напусна този свят, да видя, че християните още не сме победени, че съществуваме. Защото тези, които са живели в друго време, не могат да изтрият това, което до седмата си година са възприели от родителите си – истинската вяра. А тя е много отговорно нещо. Освен да изпълняваме десетте божи заповеди, трябва да имаме и дела. Защото Господ казва: „По делата ще ги познаете”. Аз може цял ден да говоря, но е по-важно какво показвам с личния си пример.
Ние сме в упадък, защото сме бедни. Бедността донесе неща, които отблъскват. Таксите за българските ритуали станаха толкова високи, че хората започнаха да се въздържат. Например панихидите – няколко минути струват 40-50 лева, а в зависимост от участията – и до 80 лв. Скочиха и цените на църковните бракове. И тези, които не могат да си позволят, ясно е, че ще живеят така – не по християнски. Защото християнското семейство е свързано с вечната връзка, божествената, в църковния брак. Това, което Господ свързва на земята, не може да се развърже на небето…
Това, че Бог съществува, можем да се убедим от много неща. Има сигнали, че той съществува и че трябва да се придържаме към всички порядки. Ами появата преди време по прозорците на Света Богородица? Кой изписваше лика й в Пловдив преди години? Има колебливи християни и истински християни. Малко останаха истинските, които спазват всички пости…
Аз съм от 50-а година в „Ал. Невски”, бях студентка. Когато постъпих, беше съвсем друго. Храмът беше много запазен, заедно с иконописите, изрисувани от най-големите руски автори, както и български. И тази красота, храмът, построен в чест на освобождението ни, за съжаление запада. И никой сред заможните не проявява интерес да даде, колкото му сърце позволява. Пенсионери и други хора даряват малки средства, докато тези, които могат да помогнат за ремонт на храма, си мълчат.– Какво е усещането при биенето на камбаните?
– Имала съм много премеждия. Веднъж ме беше блъснала кола, превързаха ми крака. Отидох по това време в храма, едва изкачих стъпалата до камбаните. И горе се почувствах по-добре. Много е лечебно да си край камбани, доказано е. Съществува предание, дошло от руските старци. Те казват, че този, който бие камбата, е придружаван от ангели.
Слава на Бога. Той много ме поддържа. Без лекарства съм, а на тази възраст това е истинско чудо. Всяка сутрин пия на гладно по 500 милиграма вода с няколко капки йорданска вода вътре, която е на нивото на причастието. Един път бих камбаните сутринта по-дълго от нормата, после пак – при изпращането, след това пяхме в хора, службата беше много дълга. Но нищо ми нямаше. Всичко това как би могъл да го издържи човек иначе?! И продължавам така.– Какво е пожеланието ви за хората на Коледа?
– Нека по-голям брой колебаещи се християни да се обърнат към вярата и Господ ще им подаде ръка. Нека имат повече респект към десетте божи заповеди. Да тръгнат в посока на тази светлина, водила българския народ по всички препятствия. Пожелавам им успешни, изпълнени със здраве и радости Коледа и Нова година.
Интервю на Невена Борисова,
е-vestnik.bg
Бел.ред: Заглавието на Еврочикаго.
- Коледна песен (Богуславка) на българите в Таврия
Тази коледна песен е записана от бесарабския българин и писател Мишо Хаджийски вероятно през 30-те години на ХХ век в с. Преслав в Приазовието. Това село е било своебразно културно средище за българското население в Таврия. Богаството на езика и символиката на таврийската българска Богуславка; на песента, с която коледари от стари времена са благославяли – а може би някъде и още благославят – домове и стопани след идването на Рождество Христово, може би ще докосне и родените по-късно, където и да се намират те по света.
––––––––––––––––––––––––––-
Ела, старослово Вишни Боже,
колкото Бог да поможе!
Аз жъ река по свят Никола:
вий, дружина, Бога славете!
– Амин – отговарят коледари.Що сме кални друми пътували,
тъмни нощи побивали,
бързи кони погубили,
сминни китки потрошили,
черни чизми покаляли.
Дорде идем до тоя стар станиник,
то стана среднощ-полунощ.
Ний рекохме, като стана среднощ-полунощ,
жъ го заварим на съня и на спане,
да го от сън събудим.
Ний не го заварихме на сън, на спане,
най го заварихме на рай Божа трапеза велика,
ядеше, пиеше с мъки светци небесници,
в полумедни панички, с позлатени лъжички.Ний като отидохме на негови равни двори,
похлопахме и потропахме.
Той, като ни чу и прочу,
стана гол на глава и бос на крака,
наметна тънко шубе,
че си бръкна в сукняне джоби,
че извади златни ключове,
че отключи чимшир порти,
че ни поведе в негови равни двори
и ний му поиграхме ситно вито хорце,
та му главнички потупкахме
и му люлчица разлюляхме,
и му дечица събудихме.Ний рекохме като му главнички потупкахме
и му люлчица разлюляхме
и му дечица събудихме,
жъ е сърдит и гневен чуляка.
Но той не бе сърдит и гневен чуляк,
най беше от Бога Вишни благословен.Та запретна бели ръце,
та ни дари добра дара,
добра дара превит кравай
на кравая сребро и злато
и кръста Божий дукато.Кому брат злато съ ляло, кому брат сребро,
та му през прага преляло,
та му двори оковало,
като зиме свети Иван с дебели ледове,
есен Божа майка с дебели медове,
като пролет свети Герге с шари агнята.Кобили му се окончили с белокраки кончета,
крави му се отелили с белоглави теленца.
Що били бегати, що били хвъркати!
По земя бягали, по небе хвъркали
та стигнали Божа майка на стара вишня планина.На злат стол седеше,
на трима братя делба делеше,
кому брат скутум, кому брат скутум,
на тоя брат станиник
нему се паднало Ямболското кило и половина.
Той, като зе тва Ямболско кило и половина,
та се прочу през триж девет кадънлъка –
вит тешак, темян болярин.Още през праг не е прекрачил
та му довтасая
от три села бъклички калеснички-малеснички:
първата го кани да венчава млади момци с млади булки
втората да кръщава дребни деца еврейчета,
да ги чини христиенчета,
третата да прощава млади булки.Той съ отнася, отнася
като гора с листум, като вода с биструм,
като сокол във вишине, като риба в дълбине,
като отбор момци с дълги пушки в дълги друми,
като малка мома над бащини си равни двори:Пременана, наредена,
кован колан до плещите,
вити грибни до лактете,
минат пръстен до ноктете,
бел дукатник над веждите,
ситен пилеж до петите.И тя се вива-превива
и над другите присмива.
Аз жъ река по свят Никола
вий, дружина, Бога славете.
Амин!Тоя брат стар станинин,
той ни дари добра дара,
а Господ него още по-добра дара:
дълговеки синове и доброчести дъщери.
Синове му скутум отнисали,
дъщери му скутум принисали.
Та му отнели-принели
девет чифта сиви-бели волови,
та орали на път и под път,
та изорали девет кадънлъка черна угар,
та я сел жълта мудна пшеница.Кат я сел и наричал:
“Да растеш шестуреда-седмуреда,
та да жънат млади момци кривошапци,
млади моми кривовейки”.
Тя не расла шестуреда-седмуреда,
най ми расла седмуреда-осмуреда.
Та жънали младоженци под мустаци,
млади булки подбидени.
Как жънали и трупали
на малка нива рядком копне,
на голяма честом копне.
Под копнето вейчица,
под вейчица люлчица,
в люлчица детенце
като бащино му златно пръстенче.
Мина баща му, та го залюля,
мина майка му, та го подои и наръча:
“Нани, нани ми, синко!
Да станеш като баща си на млади години,
да обземеш прикован кривак и меден кавал,
да тръгнеш по пътища и друмища,
да сечеш вити коли, да плетеш вити стръги,
да прекарваш ваклумати овчици, избрани козици,
да издоиш бяло мляко,
да подсириш прясно сирене,
да дочакаш пътници и друмници,
да имат майка ти и баща ти из пътя и до пътя
в рай да идат, в рай да бъдат.”То не слуша що майка му наръча.
Най ми расло-порасло
като баща му на млади години,
та обзело прикован кривак и меден кавал,
че тръгнало по белянки па дебели сенки,
дето моми шев шият,
годеници тънки дари белят,
та съ подпря на прикован кривак,
та засвири с меден кавал,
та ги лъга-облъга,
та им сминови китки обзе,
черни очи скърши.И тий му съ лъгая-облъгая,
та му ситно-ситно хорце поиграя,
шев объркая, платно прегория,
мътна вода налеха,
телци не прибраха.
крави не издоиха.Де ги зачуха техните майки-загорки,
та ги люто кълнаха:
“Мари дъщи, клети дъщи!
Що сторихте, та направихте?
Та шев забъркахте, платно изгорехте,
мътна вода налехте,
телци не прибрахте,
крави не издоихте?”Отговаря най-малката девойка-загорка:
“Мари мале, стара мале!
Колкото остаряваш, дваж ум губиш!
От де дойде момче планинче,
от де го ветър дове, от де го слънце догре.То съ подпря на прикован кривак,
та засвири с меден кавал,
та ни черни очи скърши,
сминови китки обзе
и ний му съ лъгахме-облъгахме,
та му ситно-ситно хорче поиграхме
та шев забъркахме, мътна вода налехме.
Телци не прибрахме, крави не издоихме,
като и вий с нашите бащи на млади години.”Аз жъ река по свят Никола:
вий, дружина, Бога славете.
Амин!Колкото в синьо небе звезди,
толкоз в тая къща чест и берекет,
от нине и до века.
Амин.Източник: Liternet.bg
- Дeн и на бащата
Днес е празник на бащинството
и на родителските грижи от страна на мъжа в семейството
Денят е обявен за официален празник от 36-ото Народно събрание на 10 декември 1991 г. и в съответствие с чл.154 от Кодекса на труда. По решение на Второто национално общо събрание на съюза „Ние жените за достойнство и равенство“ от 28 март 1997 г., църковният празник на Свети Йосиф Обручник, земният баща на Исус, се отбелязва като празник на бащата. За първи път е отбелязан през 1997 г.
В различните страни празникът се чества по различен начин и на различни дати. У нас е избрана датата 26 декември, когато българската православна църква почита Свети Йосиф. 26 декември е и Събор на Пресвета Богородица, денят когато вярващите се събират, за да величаят с хвалебни и благодарствени песни Божия промисъл и да отдадат почит на Св. Богородица, родила Спасителя.
Избрано от коментарите:
„Обичам дъщерята и сина,
и майка им (жената) също.
Семейния уют и мир ценя.
Обичам бащината къща!
За мене те са въздух, хляб, вода,
живот и всички хубави неща.
На тях съм роб, но с лична свобода.
Обичам и обичан съм баща!
СИНОВЕТЕ СА ГОРДОСТТА НА БАЩИТЕ, А ДЪЩЕРИТЕ – НА МАЙКИТЕ!
ДЕЦАТА СА НАЦИОНАЛНИЯ КАПИТАЛ И БЪДЕЩЕТО НА НАЦИЯТА!
НЯКОИ УПРАВЛЯВАЩИ ДНЕС МОГАТ И ДА СИ ГО ЗАПИШАТ!“
Автор: „Гневен“
Източник: Dir.bg
- Папата порица „повърхностния блясък и комерсиализацията“ на Коледа
„Бог иска мостове, които обединяват, а не стени, които разделят“, каза Латинският патриарх на Ерусалим Фуад Туал след службата в базиликата „Рождество Христово” във Витлеем
„Днес Коледа се превърна в комерсиален празник, чиито ярки светлини закриват мистерията на Божието смирение, което в отговор ни призовава към смиреност и простота. Нека да не се съсредоточаваме в материалните неща, върху това, което може да бъде измерено и уловено.“ За това призова папа Бенедикт ХVI в обръщението си към 1.3 млрд. римокатолици по целия свят по време на службата по случай Бъдни вечер в базиликата „Свети Петър“ в Рим, пред близо 10 000 души. Той припомни, че тези, които отбелязват празника в комфорт, трябва да си спомят онези, които нямат този късмет.
Папата бе на специална платформа на колела, за която от Ватикана обясняват, че се използва, както за да бъде виждан от повече хора, така и за да го предпазва от атаки, подобни на тази в навечерието на Коледа през 2009 г., когато психичноболна жена се втурна към него и го събори на земята.
На Светите земи и целия Близък Изток е нужен мир както никога досега, каза и Латинският патриарх на Ерусалим Фуад Туал, преди да отслужи Рождественската литургия в базиликата „Рождество Христово“ във Витлеем.
„Историята ни учи, че волята на хората, с техния стремеж към мир и свобода, е по-силна от неправдата“, подчерта той на литургията, на която присъстваха палестинският президент Махмуд Абас, йорданският министър на външните работи Насер Джудех и хиляди християни.
Фуад Туал отбеляза, че „Бог иска мостове, които обединяват, а не стени, които разделят“. „Скъпи братя и сестри“, обърна се той към вярващите в храма, „нека съборим стените в нашите сърца, за да съборим бетонните стени.“
Фуад Туал премина пътя от Ерусалим до Витлеем начело на тържествена процесия през голяма метална врата във високата 8 метра бетонна стена, която отделя Израел от окупирания Западен бряг на река Йордан. Вратата стои затворена целогодишно, като се отваря само за израелски военни и за кортежа на латинския патриарх.
Източник: Mediapool
- Merry Christmas! / Честито Рождество Христово!
Еврочикаго
пожелава на всички българи по света,
на всички свои читатели, приятели и сътрудници
здраве, щастие, благополучие
и благословението на Божията любов.
*
Нека Светлината на Витлеемската звезда,
изгряла преди повече от две хиляди години
бъде с Вас не само в деня на Рождество,
но и през всички дни на живота Ви.
–––––––––––––-
Рождество Твое, Христе Боже наш,
возсия мирови свет разума
в нем бо звездам служащий,
звездою учахуся,
Тебе кланятися Солнцу правды,
и Тебе ведети с высоты Востока:
Господи, слава Тебе.
http://youtu.be/r9E_HzaYazg
- GENOME (DNA) OF GOD
Prof. Nikola Charakchiev
Bulgarian-American Association, Chicago
Bulgarian Federation of Genealogical
(Subject to Development, December 24, 2011)
Attempt an English translation by Google (Google – the language of the future).
Theologians write:
„Man was created in the image and likeness of God (Genesis 1:26, 5:1, 9:6). The first human pair was created in God’s image and likeness (Genesis 1:27 and Genesis 5:1). Adam in turn gave birth to her son „in His image and likeness“ (Genesis 5:3). Blessing „Be fruitful and multiply“ (Genesis 1:28 and Genesis 9:1) Adam gets to transmit the image of God to your children. “Is it possible to think and talk about „genome (DNA) of God (or an analogue or a similar function)“ or this is blasphemy. I have no theological training, but I’m Great (Jerusalem) and Small (Mount Athos) devotee (hajj). I respect the Creator, but life would I have dealt with the science (i. e. logic) and I put the question: „Is it possible to think and talk about“ genome (DNA) of God. „Similarly: „Is it possible to think and talk about“ genome (DNA) of extraterrestrial beings „?
What do you think?
Looking forward to your response [email protected]
Thank you.
Merry Christmas. - Даровете на влъхвите
Добре написаните неща не остаряват.
Такъв е класическият коледен разказ на О’ Хенри.
––––––––––
Един долар и осемдесет и седем цента. Това беше всичко. И от тях шестдесет цента бяха в монети по един цент. Монети, икономисвани по една, по две, за които бяха водени такива пазарлъци с бакалина, със зарзаватчията и месаря, че страните пламваха от безмълвния упрек, предизвикан от подобно сметкаджийство. Дела ги преброи три пъти. Един долар и седемдесет и седем цента. А утре е Коледа.
Не й оставаше нищо друго, освен да се тръшне на охлузената кушетка и да зареве. И Дела така и направи. което навежда на дълбокомъдрената мисъл, че животът се състои от сълзи, подсмърчания и усмивки, като подсмърчанията преобладават.
Докато стопанката на този дом премине лека-полека от първия стадий към втория, нека хвърлим поглед на самия дом. Мебелирана квъртира за осем долара седмично. Не че тя просто плаче да бъде описана, но като я гледаш, може и да ти се доплаче.
Долу до входа пощенска кутия, в която никакво писмо не би могло да влезе, и бутон на звънец, от който никой смъртен не би могъл да изтръгне звук. Към всичко това картичка с надпис: „Г-н Джеймз Дилингъм Йънг“. „Дилингтъм“ се беше разположило нашироко в неотдавнашния период на благосъстояние, когато собственикът на това име получаваше тридесет долара седмично. Сега, когато този доход бе намалял на двадесет долара, буквите на „Дилингтъм“ бяха избледнели, сякаш не на шега си мислеха дали да не се свият в едно скромно и непретенциозно „Д“. Но когато господин Джеймз Дилингъм Йънг се прибираше и се качваше в квартирата си, той неизменно си превръщаше в „Джим“ и попадаше в топлите прегръдки на госпожа Джеймз Дилингъм Йънг, представена ви вече под името Дела. А това е много приятно.
Дела престана да плаче и понапудри бузите си с пухчето. После застана до прозореца и се загледа омърлушена в една сива котка, която се разхождаше по сивата ограда на сивия двор долу. Утре е Коледа, а тя разполага само с един долар и осемдесет и седем цента, с които да купи подарък на Джим. Месеци наред тя бе икономисвала всеки цент, който можеше да се икономиса, и ето какво бе събрала. С двадесет долара на седмица не се стига далеч. Разноските се бяха оказали по-големи, отколкото тя бе предвидила. Все така става с тези разноски. Само долар и седемдесет и седем цента за подарък на Джим. На нейния Джим! Колко радостни часове бе прекарала, мечтаейки как ще му купи нещо пубаво. нещо изящно, рядко и скъпоценно, нещо поне малко от малко достойно за високата чест да принадлежи на Джим.
На стеничката между прозорците имаше огледало. не сте ли виждали такова огледало в квартира за осем долара? Много слаб и много подвижен човек може, като наблюдава в бърза последователност смяната на отражението си в надлъжните ивици, да получи доста точна представа за своята външност. Дела, която беше тъничка и слабичка, бе усвоила това изкуство.
Изведнъж тя обърна тръб на прозореца и застана пред огледалото. Очите й излъчваха блясък, но лицето й за двадесет секунди бе загубило всякакъв цвят. Тя бързо извади фуркетите от косите си и ги разпусна.
Тук трябва да кажем, че семейство Джеймз Дилингъм Йънг имаше две съкровища, с които страшно се гордееше. Едното от тях беше златният часовник на Джим, оставен от дядо му на баща му и от баща му на него. Другото съкровище бяха косите на Дела. Ако Давската царица живееше в отсрещния апартамент, Дела сигурно би сушила разпуснатите си коси на прозореца, за да затъмни всички скъпоценности и накити на нейно величество. А ако цар Соломон работеше като портиер в тази къща и държеше всичките си богатства в мазето, Джим би вадил часовника си при всяко влизане и излизане, само и само да види как онзи си скубе брадата от завист.
И тъй великлепните коси на Дела се разляха около нея вълнисти и лъскави, подобно кафяв водопад. те се спускаха чак под коленете й и я обгръщаха като мантия. Изведнъж тя започна да ги прибира с бързи, припрени движения. После сякаш се поколеба и остана за минута неподвижна, а през това време две-три сълзи капнаха на протрития червен килим.
Старият кафяв жакет на гърба, старата кафява шапка на глава и развяла поли, с още неизсъхнал блясък в очите, тя излетя от стаята и хукна по стълбите към улицата.
Фирмата, пред която се спря, гласеше: „Мадам Софрония. Всякакви изделия от коси“. Дела се качи тичешком до горния етаж и се спря за си поеме дъх. мадам, грамадна, прекалено бледа, студена, отвори вратата.
— Бихте ли купили косите ми? — попита Дела.
— Аз купувам коси — отвърна мадам — Свалете си шапката да видя как изглеждат.
И отново се струйна кафявият водопад.
— Двадесет долара — отсече мадам и поповдигна с опитна ръка гъстата маса.
— Давайте ги по-бързо — каза Дела.
О, следващите два часа прелетяха на розови криле. (Извинявайте за изтърканата метафора.) Дела тичаше от магазин на магазин да търси подарък на Джим. Такава вещ нямаше в нито един от другите магазини, а тя ги беше преобърнала всичките. Тва беше платинена верижка за джобен часовник, семпла и строга, която привличаше вниманието с истинските си качества, а не с показен блясък — каквито впрочем трябва да бъдат всички хубави вещи. Тя беше достойна дори за Часовника. Още ком я зърна, Дела разбра, че тази верижка трябва да принадлежи на Джим. Тя беше като него. Скромност и достойнство — тези качества се отнасяха с еднаква сила и за верижката, и за Джим. Взеха й двадесет и един долара и Дела забърза към къщи с осемдесет и седем цента в джоба. С такава верижка на часовника Джим би могъл без стеснение, във всякаква компания, да погледне колко е часът. Колкото и хубав да беше часовникът му, сега той често пъти го поглеждаше крадешком, защото бе окачен на стара кожена каишка.
Когато Дела се прибра в къщи, въодушевлението й отстъпи донейде място на разсъдливостта и благоразумието. Тя извади машата за къдрене, запали газта и се зае да поправи опустошенията, причинени от благородството, съчетано с любов. А това винаги е невероятно тежка задача, приятели мои, исполинска задача.
След четиридесет минути главата й се покри със ситни къдрички, с които тя удивително заприлича на палав хлапак. Дела се огледа внимателно и критично в огледалото.
„Ако Джим не ме убие още щом ме зърне, ще каже, че приличам на вариететна артистка — помисли си тя. — Но какво можех да направя, ох, какво можех да направя само с долар и осемдесет и седем цента?“
В седем часа кафето вече беше сварено, а натретият тиган стоеше отстрани на печката в очакване на котлетите.
Джим никога не закъсняваше. Дела сви платинената верижка в ръка и седна на края на масата, че да е по-близо до вратата. След малко чу стъпките му по стълбата и пребледня, макар и само за миг. Тя имаше навика да произнася кратички молитви и при най-дребния повод и сега зашепна:
— Мили боже, направи тъй, че пак да му се видя хубава.
Вратата се отвори. Джим влезе и я затвори след себе си. Изглеждаше отслабнал и угрижен. горкият! Не е леко на двадесет и две години да се грижиш за семейство. имаше нужда от ново палто, а и ръкавици му трябваха.
Джим застина неподвижен до вратата — като сетер, посушил пъдпъдък. Погледът му се спря на Дела с изражение, което тя не можеше да разбере, но което я уплаши. това не беше нито гняв, нито изненада, нито неодобрение, нито ужас — изобщо нито едно от чувствата, които можеше да се очакват. Той просто се беше втренчил в нея и от лицето му не слизаше това странно изражение.
Дела скочи от масата и се хвърли към него.
— Джим, мили — извика тя, — не ме гледай така! Отрязох си косите и ги продадох, защото Коледата щеше да ми е черна, ако не ти подарях нещо. Те пак ще пораснат. Не ми се сърдиш, нали? Просто нямах друг изход. Косата ми расте страшно бързо. кажи ми сега „честита Коледа“, Джим, и нека прекараме весело празника. да знаеш само какъв хубав,какъм чудесен подарък съм ти приготвила.
— Отрязала си си косите ли? — едва успя да попита Джим, сякаш, въпреки усилената мозъчна дейност, все още не можеше да възприеме този безспорен факт.
— Да, отрязах ги и ги продадох — каза Дела. — Не ме ли харесваш и така? Аз съм си същата, макар и с отрязани коси.
Джим огледа стаята, като че ли търсеше нещо.
— Значи, вече нямаш коси? — попита той едва ли не като смахнат.
— Безсмислено е да ги търсиш — онвърна Дела. — Казах ти вече: отрязох ги и ги продадох, толкоз. Сега е Бъдни вечер, момчето ми. Бъди мил с мен, защото заради теб направих това. Може би космите в косите ми могат да се изброят — продължи тя с нежния си глас, който изведнъж зазвуча сериозно, — но кой може да измери любовта ми към теб? Да слагам ли котлетите, Джим?
И Джим бързо се съвзе от вцепенението. той взе Дела в прегръдките си. нека бъдем тактични и спрем за няколко секунди вниманието си на някой страничен предмет. Кое е по-голямо — осем долара седмично или милион годишно? И математикът, и мъдрецът ще ви дадат хогрешен отговор. Влъхвите са поднесли скъпи дари, но между тези дари е липсвал един. Впрочем тези мъгляви намеци ще бъдат разяснени по-нататък.
Джим извади от джоба на палтото си някакъв пакет и го хвърли на масата.
— Не ме разбирай погрешно, Дела — каза той. — Никаква прическа и подстригване не са в състояние да намалят любовта ми към момето момиче. но отвори този пакет и ще разбереш защо в първия момент се посбърках.
Белите подвижни пръсти разкъсахаканапа и партията. последвавъзторжено възклицание, което — уви! — чисто по женски бе сменено със сълзи и хрипания, та се наложи стопанинът на дома да пусне в ход всичките си успокоителни способности.
Защото на масата лежафа Гребените, същиат онзи комплект гребени . два за отстрани и един за отзад, — на които Дела толкова пъти се бе любувала през една витрина на Бродуей. Великолепни гребени от истинска костенуркова черупка, с блестящи камъни, покрая, свсем в тон с хубавите й, но липсващи сега коси. Те струваха скъпо — тя знаеше това — и в душата си само бе мечтала и копняла за тях, без никаква надежда, че някога ще може да ги има. И ето, сега те бяха нейни, ала липсваха косите, които биха красили тези така желани украшения.
Все пак тя ги притисна до гърдите си и когато най-сетне намери сили да вдигне глава и да се усмихне през сълзи, каза“
— Косата ми расте толкова бързо, Джим.
Изведнъж тя скочи като попарено коте и възкликна:
— Ах, боже мой!
Джим още не беше видял своя красив подарък. тя бързо му го поднесе на отворената си длан. Матовият скъп метал заблестя в лъчите на нейната чиста и предана душа.
— Кажи, не е ли чудесна, Джим? Обиколих целия град, докато я намеря. сега ще можеш и по сто пъти на ден да си поглеждаш часовника. Я ми го подай. Искам да видя как ще му стои.
Но вместо да й даде часовника, Джим легна на кушетката, подложи ръце под главата си и се усмихна.
— Дела — каза той, — нека приберем някъде подаръците и ги оставим на мира известно време. Прекалено хубави са, за да ги използваме още сега. Аз продадох часовника си, за да мога да ти купя гребените. Е, вече е време да приготвиш котлетите.
Влъхвите, които донесли дарове на младенеца в яслите, са били удивително мъдри хора. Те са измислили обичая да се правят коледни подаръци. И понеже са били мъдри, несъмнено и техните подаръци са били мъдри — може би дори с уговорка да бъдат подменени, в случай че се повтарят. А тук аз ви разказах една съвсем незабележителна история за две глупави деца, живеещи в квартира за осем долара, които без капчица мъдрост пожертваха един за друг своите най-скъпи съкровища. Но нека кажем на мъдреците в наши дни, че от всички, които поднасят подаръци, тези двама са най-мъдрите. От всички, които правят и приемат подаръци, такива като тях са истински мъдрите. Винаги и навред. Те именно са влъхвитеЕдин долар и осемдесет и седем цента. Това беше всичко. И от тях шестдесет цента бяха в монети по един цент. Монети, икономисвани по една, по две, за които бяха водени такива пазарлъци с бакалина, със зарзаватчията и месаря, че страните пламваха от безмълвния упрек, предизвикан от подобно сметкаджийство. Дела ги преброи три пъти. Един долар и седемдесет и седем цента. А утре е Коледа.
Не й оставаше нищо друго, освен да се тръшне на охлузената кушетка и да зареве. И Дела така и направи. което навежда на дълбокомъдрената мисъл, че животът се състои от сълзи, подсмърчания и усмивки, като подсмърчанията преобладават.
Докато стопанката на този дом премине лека-полека от първия стадий към втория, нека хвърлим поглед на самия дом. Мебелирана квъртира за осем долара седмично. Не че тя просто плаче да бъде описана, но като я гледаш, може и да ти се доплаче.
Долу до входа пощенска кутия, в която никакво писмо не би могло да влезе, и бутон на звънец, от който никой смъртен не би могъл да изтръгне звук. Към всичко това картичка с надпис: „Г-н Джеймз Дилингъм Йънг“. „Дилингтъм“ се беше разположило нашироко в неотдавнашния период на благосъстояние, когато собственикът на това име получаваше тридесет долара седмично. Сега, когато този доход бе намалял на двадесет долара, буквите на „Дилингтъм“ бяха избледнели, сякаш не на шега си мислеха дали да не се свият в едно скромно и непретенциозно „Д“. Но когато господин Джеймз Дилингъм Йънг се прибираше и се качваше в квартирата си, той неизменно си превръщаше в „Джим“ и попадаше в топлите прегръдки на госпожа Джеймз Дилингъм Йънг, представена ви вече под името Дела. А това е много приятно.
Дела престана да плаче и понапудри бузите си с пухчето. После застана до прозореца и се загледа омърлушена в една сива котка, която се разхождаше по сивата ограда на сивия двор долу. Утре е Коледа, а тя разполага само с един долар и осемдесет и седем цента, с които да купи подарък на Джим. Месеци наред тя бе икономисвала всеки цент, който можеше да се икономиса, и ето какво бе събрала. С двадесет долара на седмица не се стига далеч. Разноските се бяха оказали по-големи, отколкото тя бе предвидила. Все така става с тези разноски. Само долар и седемдесет и седем цента за подарък на Джим. На нейния Джим! Колко радостни часове бе прекарала, мечтаейки как ще му купи нещо пубаво. нещо изящно, рядко и скъпоценно, нещо поне малко от малко достойно за високата чест да принадлежи на Джим.
На стеничката между прозорците имаше огледало. не сте ли виждали такова огледало в квартира за осем долара? Много слаб и много подвижен човек може, като наблюдава в бърза последователност смяната на отражението си в надлъжните ивици, да получи доста точна представа за своята външност. Дела, която беше тъничка и слабичка, бе усвоила това изкуство.
Изведнъж тя обърна тръб на прозореца и застана пред огледалото. Очите й излъчваха блясък, но лицето й за двадесет секунди бе загубило всякакъв цвят. Тя бързо извади фуркетите от косите си и ги разпусна.
Тук трябва да кажем, че семейство Джеймз Дилингъм Йънг имаше две съкровища, с които страшно се гордееше. Едното от тях беше златният часовник на Джим, оставен от дядо му на баща му и от баща му на него. Другото съкровище бяха косите на Дела. Ако Давската царица живееше в отсрещния апартамент, Дела сигурно би сушила разпуснатите си коси на прозореца, за да затъмни всички скъпоценности и накити на нейно величество. А ако цар Соломон работеше като портиер в тази къща и държеше всичките си богатства в мазето, Джим би вадил часовника си при всяко влизане и излизане, само и само да види как онзи си скубе брадата от завист.
И тъй великлепните коси на Дела се разляха около нея вълнисти и лъскави, подобно кафяв водопад. те се спускаха чак под коленете й и я обгръщаха като мантия. Изведнъж тя започна да ги прибира с бързи, припрени движения. После сякаш се поколеба и остана за минута неподвижна, а през това време две-три сълзи капнаха на протрития червен килим.
Старият кафяв жакет на гърба, старата кафява шапка на глава и развяла поли, с още неизсъхнал блясък в очите, тя излетя от стаята и хукна по стълбите към улицата.
Фирмата, пред която се спря, гласеше: „Мадам Софрония. Всякакви изделия от коси“. Дела се качи тичешком до горния етаж и се спря за си поеме дъх. мадам, грамадна, прекалено бледа, студена, отвори вратата.
— Бихте ли купили косите ми? — попита Дела.
— Аз купувам коси — отвърна мадам — Свалете си шапката да видя как изглеждат.
И отново се струйна кафявият водопад.
— Двадесет долара — отсече мадам и поповдигна с опитна ръка гъстата маса.
— Давайте ги по-бързо — каза Дела.
О, следващите два часа прелетяха на розови криле. (Извинявайте за изтърканата метафора.) Дела тичаше от магазин на магазин да търси подарък на Джим. Такава вещ нямаше в нито един от другите магазини, а тя ги беше преобърнала всичките. Тва беше платинена верижка за джобен часовник, семпла и строга, която привличаше вниманието с истинските си качества, а не с показен блясък — каквито впрочем трябва да бъдат всички хубави вещи. Тя беше достойна дори за Часовника. Още ком я зърна, Дела разбра, че тази верижка трябва да принадлежи на Джим. Тя беше като него. Скромност и достойнство — тези качества се отнасяха с еднаква сила и за верижката, и за Джим. Взеха й двадесет и един долара и Дела забърза към къщи с осемдесет и седем цента в джоба. С такава верижка на часовника Джим би могъл без стеснение, във всякаква компания, да погледне колко е часът. Колкото и хубав да беше часовникът му, сега той често пъти го поглеждаше крадешком, защото бе окачен на стара кожена каишка.
Когато Дела се прибра в къщи, въодушевлението й отстъпи донейде място на разсъдливостта и благоразумието. Тя извади машата за къдрене, запали газта и се зае да поправи опустошенията, причинени от благородството, съчетано с любов. А това винаги е невероятно тежка задача, приятели мои, исполинска задача.
След четиридесет минути главата й се покри със ситни къдрички, с които тя удивително заприлича на палав хлапак. Дела се огледа внимателно и критично в огледалото.
„Ако Джим не ме убие още щом ме зърне, ще каже, че приличам на вариететна артистка — помисли си тя. — Но какво можех да направя, ох, какво можех да направя само с долар и осемдесет и седем цента?“
В седем часа кафето вече беше сварено, а натретият тиган стоеше отстрани на печката в очакване на котлетите.
Джим никога не закъсняваше. Дела сви платинената верижка в ръка и седна на края на масата, че да е по-близо до вратата. След малко чу стъпките му по стълбата и пребледня, макар и само за миг. Тя имаше навика да произнася кратички молитви и при най-дребния повод и сега зашепна:
— Мили боже, направи тъй, че пак да му се видя хубава.
Вратата се отвори. Джим влезе и я затвори след себе си. Изглеждаше отслабнал и угрижен. горкият! Не е леко на двадесет и две години да се грижиш за семейство. имаше нужда от ново палто, а и ръкавици му трябваха.
Джим застина неподвижен до вратата — като сетер, посушил пъдпъдък. Погледът му се спря на Дела с изражение, което тя не можеше да разбере, но което я уплаши. това не беше нито гняв, нито изненада, нито неодобрение, нито ужас — изобщо нито едно от чувствата, които можеше да се очакват. Той просто се беше втренчил в нея и от лицето му не слизаше това странно изражение.
Дела скочи от масата и се хвърли към него.
— Джим, мили — извика тя, — не ме гледай така! Отрязох си косите и ги продадох, защото Коледата щеше да ми е черна, ако не ти подарях нещо. Те пак ще пораснат. Не ми се сърдиш, нали? Просто нямах друг изход. Косата ми расте страшно бързо. кажи ми сега „честита Коледа“, Джим, и нека прекараме весело празника. да знаеш само какъв хубав,какъм чудесен подарък съм ти приготвила.
— Отрязала си си косите ли? — едва успя да попита Джим, сякаш, въпреки усилената мозъчна дейност, все още не можеше да възприеме този безспорен факт.
— Да, отрязах ги и ги продадох — каза Дела. — Не ме ли харесваш и така? Аз съм си същата, макар и с отрязани коси.
Джим огледа стаята, като че ли търсеше нещо.
— Значи, вече нямаш коси? — попита той едва ли не като смахнат.
— Безсмислено е да ги търсиш — онвърна Дела. — Казах ти вече: отрязох ги и ги продадох, толкоз. Сега е Бъдни вечер, момчето ми. Бъди мил с мен, защото заради теб направих това. Може би космите в косите ми могат да се изброят — продължи тя с нежния си глас, който изведнъж зазвуча сериозно, — но кой може да измери любовта ми към теб? Да слагам ли котлетите, Джим?
И Джим бързо се съвзе от вцепенението. той взе Дела в прегръдките си. нека бъдем тактични и спрем за няколко секунди вниманието си на някой страничен предмет. Кое е по-голямо — осем долара седмично или милион годишно? И математикът, и мъдрецът ще ви дадат хогрешен отговор. Влъхвите са поднесли скъпи дари, но между тези дари е липсвал един. Впрочем тези мъгляви намеци ще бъдат разяснени по-нататък.
Джим извади от джоба на палтото си някакъв пакет и го хвърли на масата.
— Не ме разбирай погрешно, Дела — каза той. — Никаква прическа и подстригване не са в състояние да намалят любовта ми към момето момиче. но отвори този пакет и ще разбереш защо в първия момент се посбърках.
Белите подвижни пръсти разкъсахаканапа и партията. последвавъзторжено възклицание, което — уви! — чисто по женски бе сменено със сълзи и хрипания, та се наложи стопанинът на дома да пусне в ход всичките си успокоителни способности.
Защото на масата лежафа Гребените, същиат онзи комплект гребени . два за отстрани и един за отзад, — на които Дела толкова пъти се бе любувала през една витрина на Бродуей. Великолепни гребени от истинска костенуркова черупка, с блестящи камъни, покрая, свсем в тон с хубавите й, но липсващи сега коси. Те струваха скъпо — тя знаеше това — и в душата си само бе мечтала и копняла за тях, без никаква надежда, че някога ще може да ги има. И ето, сега те бяха нейни, ала липсваха косите, които биха красили тези така желани украшения.
Все пак тя ги притисна до гърдите си и когато най-сетне намери сили да вдигне глава и да се усмихне през сълзи, каза“
— Косата ми расте толкова бързо, Джим.
Изведнъж тя скочи като попарено коте и възкликна:
— Ах, боже мой!
Джим още не беше видял своя красив подарък. тя бързо му го поднесе на отворената си длан. Матовият скъп метал заблестя в лъчите на нейната чиста и предана душа.
— Кажи, не е ли чудесна, Джим? Обиколих целия град, докато я намеря. сега ще можеш и по сто пъти на ден да си поглеждаш часовника. Я ми го подай. Искам да видя как ще му стои.
Но вместо да й даде часовника, Джим легна на кушетката, подложи ръце под главата си и се усмихна.
— Дела — каза той, — нека приберем някъде подаръците и ги оставим на мира известно време. Прекалено хубави са, за да ги използваме още сега. Аз продадох часовника си, за да мога да ти купя гребените. Е, вече е време да приготвиш котлетите.
Влъхвите, които донесли дарове на младенеца в яслите, са били удивително мъдри хора. Те са измислили обичая да се правят коледни подаръци. И понеже са били мъдри, несъмнено и техните подаръци са били мъдри — може би дори с уговорка да бъдат подменени, в случай че се повтарят. А тук аз ви разказах една съвсем незабележителна история за две глупави деца, живеещи в квартира за осем долара, които без капчица мъдрост пожертваха един за друг своите най-скъпи съкровища. Но нека кажем на мъдреците в наши дни, че от всички, които поднасят подаръци, тези двама са най-мъдрите. От всички, които правят и приемат подаръци, такива като тях са истински мъдрите. Винаги и навред. Те именно са влъхвите.О. Хенри
Източник: Margaritta.dir.bg
- Чикагский симфонический центр представляет: 2-10 января 2012 года
2 января, 2.30 pm. Тринадцатый сезон подряд новый музыкальный год открывает концерт “Салют Вене”. В программе – вальсы и польки композиторов семьи Штраус, а также любимые мелодии из классических оперетт. Исполнители – оркестр The Chicago Philharmonic под управлением венгерского дирижера Андраша Деака, танцоры из профессиональной украинской балетной труппы “Kiev-Aniko Ballet of Ukraine”, солисты из Австрии: сопрано Рене Шютенгрубер и тенор Вольфганг Гратшмайер. Подробности предстоящего концерта вы найдете на сайте http://salutetovienna.com/.
5, 7 января, 8.00 pm; 10 января, 7.30 pm. “Берлиоз, Байрон и Шекспир” – так называется первая программа Чикагского симфонического оркестра (далее – ЧСО) в новом году, в которой мы услышим произведения французского композитора Гектора Берлиоза. Бунтарь-одиночка, он остался в истории музыки реформатором симфоний и первооткрывателем новых музыкальных произведений. Таких, например, как концертная увертюра. Программа будущих концертов начнется с одной из них – с Увертюры к опере “Корсар”, написанной по поэме Д.Г.Байрона.
Всю жизнь Берлиоз боготворил Шекспира. Он писал: “Шекспир произвел во мне революцию, которая потрясла все мое существо”. В результате на свет появилась симфония “Ромео и Джульетта” – самое монументальное музыкальное произведение, когда-либо сочиненное по мотивам шекспировских пьес. В симфонии задействованы три солиста, девяносто восемь хористов и сто шестьдесят музыкантов симфонического оркестра. ЧСО исполнит два фрагмента симфонии – “Скерцо царицы Маб” из первой части и “Ромео в гробнице Капулетти” из четвертой. Перед Скерцо актеры Чикагского шекспировского театра (среди них – Брендон Маршалл-Рашид) прочтут отрывки из великой трагедии.
Концерты завершатся исполнением симфонии для альта и оркестра “Гарольд в Италии”. Берлиоз писал: “Я задумал написать для оркестра ряд сцен, в которых альт звучал бы как более или менее активный персонаж, сохраняющий повсюду присущий ему характер; я хотел уподобить альт меланхолическому мечтателю в духе “Чайльд Гарольда” Байрона”. “Гарольд в Италии” – подарок Берлиоза альтистам-солистам. Это сочинение непременно входит в их репертуар. На предстоящих концертах солирует альтист Лоуренс Пауэр. Газета “Financial Times” назвала его “современным Орфеем”.
Английского дирижера сэра Марка Элдера музыкальный мир знает в первую очередь как многолетнего главного дирижера Национальной оперы Великобритании – на протяжении двадцати четырех лет (с 1979 ро 1993 год) он возглавлял одну из крупнейших оперных трупп мира! С оркестром Национальной оперы дирижер объездил в буквальном смысле слова весь мир. Вот уже одиннадцатый год он руководит старейшим симфоническим оркестром Великобритании – оркестром Халле, базирующимся в Манчестере. Одновременно Элдер является главным приглашенным дирижером симфонического оркестра Би-Би-Си. Он регулярно выступает с крупнейшими оркестрами мира и даже стал первым британским дирижером, которому было доверено руководить новой постановкой на музыкальном фестивале в Байрейте. За выдающийся вклад в развитие музыки в 1991 году Марку Элдеру была присуждена премия имени Лоренса Оливье.
6 января, 8.00 pm. “В пятницу вечером в кино” – в серии концертов с таким названием демонстрируются шедевры мирового кино в сопровождении ЧСО. В первом концерте серии в новом году мы увидим фильм Майкла Кертиса “Касабланка” (1942).
Во время Второй мировой войны марокканский город Касабланка стал одним из главных транзитных пунктов, откуда беженцы из Европы надеялись выехать в Америку. Бывший антифашист, а ныне пьяница и владелец игорного клуба “Американское кафе Рика”, американец Рик Блейн (Хэмфри Богарт) случайно встречает свою возлюбленную Илзу Ланд (Ингрид Бергман). Она приехала в Касабланку со своим мужем, известным антифашистом, лидером движения Сопротивления Виктором Ласло (Пол Хенрид). Они ищут возможность уехать из Касабланки в Лиссабон, чтобы оттуда отправиться в Америку. Обратившись за помощью к Рику, Илза слышит в ответ: “Я не стану рисковать”…
Первоначально главные роли планировали отдать Рональду Рейгану и Мишель Морган, но в результате в фильме появились Хэмфри Богарт и Ингрид Бергман. После выхода фильма на экраны Ее признали символом красоты и женственности в кино, а Он стал идолом поколения, одним из популярнейших актеров XX века.
Успеху фильма способствовал огромный интерес общественности всего мира к Касабланке. В начале ноября 1942 года там высадились союзные войска, а мировая премьера картины состоялась в Нью-Йорке спустя три недели, на День Благодарения.
Именно в Касабланке, как будто специально подогревая интерес к картине, в январе 1943 года прошла встреча Рузвельта и Черчилля.
ЧСО дирижирует Ричард Кауфман.
220 South Michigan Avenue, Chicago, IL 60604, справки и заказ билетов по телефону 312-294-3000 или на сайте www.cso.org.
Сергей Элькин,
www.sergeyelkin.livejournal.com
- New Philharmonic представляет…
Новогодний концерт представляет оркестр New Philharmonic. В программе – произведения И.Штрауса-младшего, Р.Штольца, З.Ромберга, Ф.Листа, П.Грейнджера. В концерте принимает участие победитель Concert Artists Guild International Competition 2010 года баритон Миша Бувье. Дирижер – музыкальный руководитель оркестра Кирк Маспретт.В 2006 году за вклад в развитие музыки газета “The Chicago Tribune” назвала его почетным жителем Чикаго.
31 декабря, 4.00 pm и 9.00 pm. McAninch Arts Center at College of DuPage, 425 Fawell Blvd., Glen Ellyn, IL 60137. Справки и заказ билетов по телефону 630-942-4000 и на сайте www.AtTheMAC.org.
Сергей Элькин,
http://sergeyelkin.livejournal.com/
- Бродвей в Чикаго представляет: “The Addams Family”
В эти дни на сцене Cadillac Palace Theatre демонстрируется мюзикл “Семейка Адамсов”. Эта семейка хороша знакома любителям кино: многие наверняка помнят популярный американский фильм Барри Зонненфельда 1991 года (режиссерский дебют бывшего оператора фильмов братьев Коэн), некоторые смотрели одноименный “мультик” (он шел на канале NBC в сезоне 1973-74 годов) и телевизионный сериал 1964 года. А начиналось все так…
Как известно, в ведущем интеллектуальном журнале Америки “The New Yorker” почти нет фотографий. Их заменяют карикатуры. С первых лет своего существования одной из главных фигур издания был художник-карикатурист. 6 февраля 1932 года на страницах журнала впервые появился рисунок молодого и очень уверенного в себе художника Чарльза Адамса. На протяжении следующих шести лет он еще несколько раз мелькал на страницах журнала, а с 1938 года на протяжении пятидесяти лет (!) публиковался там постоянно. Всего из-под пера короля “черного” юмора вышло почти полторы тысячи комиксов. Они были везде: в магазинах, на календарях, в рекламных роликах… Именно Адамс придумал сумасшедшую семейку, дал им свою фамилию и долгие годы рисовал комиксы об их веселой жизни.
Чарльз Адамс – фигура не менее любопытная, чем вышедшие из-под его пера мужественный “тореадор” Гомес, его соблазнительная жена Мортиша, дети Венсди и Пагсли, дядюшка Фестер, бабушка-ведьма с ее постоянными магическими заклинаниями, двухметровый дворецкий Ларч и человеческая Кисть, гуляющая сама по себе. Адамс любил женщин и красивую жизнь, одевался по последнему слову моды, участвовал в светской жизни. Среди его друзей были Рэй Брэдбери и Альфред Хичкок, среди подруг – Грета Гарбо и Жаклин Кеннеди. Эксцентрик и балагур, женат он был трижды, и все три раза скандалы о его семейной жизни непременно появлялись на страницах прессы – бульварной и не очень. С первой женой Адамс развелся, поскольку она хотела детей, а он, по его собственным словам, “их терпеть не мог”. Со второй женой у Адамса были разногласия по финансовым вопросам, и он долго, но, кажется, безуспешно судился. Свадьбу с третьей (и последней) женой Адамс сыграл на кладбище домашних животных в собственном поместье (ожившие комиксы художника, в которых по всем законам постмодернистского искусства автор повторяет эпизоды жизни своих персонажей). Это кладбище наш герой ласково называл Трясиной. В этой Трясине после смерти от сердечного приступа в 1988 году развеяли прах Адамса.
Компания „Tee and Charles Addams Foundation” (ей принадлежат авторские права) тщательно контролировала процесс создания мюзикла. В первую очередь она потребовала, чтобы за основу сюжета были взяты не сериалы или фильм, а оригинальные комиксы Чарльза Адамса. К работе был привлечен давний поклонник художника, американский композитор английского происхождения Эндрю Липпа. Режиссеры и дизайнеры мюзикла – Джулиан Крауч и Фелим Макдермотт. Хореограф – колумбийский танцовщик Серхио Трухилло. Работа над мюзиклом шла очень весело. Липпа рассказывал, что писал музыку, хорошо представляя характер каждого персонажа. Поэтому глава семейства Гомес исполняет песни в стиле фламенко, его дочь предпочитает “попсу”, а дядюшка Фестер поет водевильные куплеты. Крауч в свою очередь вспоминал, как они с Макдермоттом все время “обращались” к Фестеру, спрашивая себя: “А если бы Фестер готовил бродвейское шоу, каким бы оно было?”
Предпремьерные показы мюзикла прошли два года назад в чикагском Oriental Theatre, а премьера состоялась в Нью-Йорке 8 марта 2010 года. Рецензия в журнале “The New Yorker” была не очень хорошей. Претензии были не к песням и постановке, а, скорее, к тому, как режиссер показал героев: “В комиксах Адамса выражение агрессии было язвительностью. В “Семейке Адамсов” – это просто манерность. Почему-то множество талантливых людей, делающих мюзикл, неверно поняли “фишку” Адамсов. Члены семейки были убеждены, что они нормальные. Все это было юмором Чарльза Адамса. Но с первых тактов мюзикла мы понимаем, что персонажи, находящиеся на сцене, знают, что они – ненормальные”. Действительно, в мюзикле много загробного юмора, герои поют о могилах, смерти, разной нечисти и с удовольствием демонстрируют свои странные увлечения. Что ж, таковы законы жанра, и, может быть, в этом и есть своеобразная прелесть мюзикла: показать знакомых героев в несколько другом ракурсе.
Мюзикл “Семейка Адамсов” удостоен двух премий “Тони”, в том числе – за лучшую музыку, написанную для театра (Эндрю Липпа), и премии “Drama Desk” за лучший дизайн (Джулиан Крауч и Фелим Макдермотт).
Чикаго – первая остановка первого тура мюзикла по США. В период с 27 декабря 2011 года по 12 августа 2012 города мюзикл увидят зрители двадцати двух городов страны.
Объявлено, что в апреле 2012 года в Сан-Паулу состоится первая иностранная премьера “Семейки Адамсов”. В марте 2013 года примеру Бразилии последует Австралия – мюзикл готовятся поставить в Сиднее.
Мюзикл “Семейка Адамсов” (“The Addams Family”) идет до 1 января 2012 года. В главных ролях – известные бродвейские исполнители Дуглас Силлс (Гомес), Сара Геттельфингер (Мортиша), Мартин Виднович (Мал Байнеке), Криста Мур (Алиса Байнеке), Блэк Хэммонд (дядя Фестер), Пиппа Пиртри (бабушка), Том Корбейл (Ларч), Патрик Кеннеди (Пагсли), Брайан Джастин Крум (Лукас), Кортни Вольфсон (Венсди).
Cadillac Palace Theatre, 151 West Randolph Street, Chicago, IL 60601.
Заказ билетов по телефону 800-775-2000 или на сайте www.ticketmaster.com. Групповые скидки (15+) – по телефону 312-977-1710. Подробная информация – на сайтах www.BroadwayInChicago.com и http://www.theaddamsfamilymusical.com/.
Сергей Элькин,
http://sergeyelkin.livejournal.com/
- ГЕНОМЪТ (ДНК) НА БОГ
Проф. д-р Никола Чаракчиев
Българо-Американска Асоциация, Чикаго
Българска Генеалогична Федерация, България
(Тема в развитие, 24 декември 2011)Теолозите пишат:
„Човекът е бил създаден по образ и подобие на Бога (Битие 1:26; 5:1; 9:6). Първата човешка двойка е сътворена по Божий образ и подобие (Битие 1:27 и Битие 5:1). Адам от своя страна ражда сина си „По свой образ и подобие” (Битие 5:3). Благословението „Плодете се и се множете” (Битие 1:28 и Битие 9:1) Адам получава, за да предава Божия образ на потомците си”.
Възможно ли е да се мисли и говори за „Геномът (ДНК) на Бог (или подобен аналог или функция)” или това е богохулство. Аз нямам теологично образование, но съм Голям (Ерусалимски) и Малък (Атонски) Поклонник (хаджия). Уважавам Създателя, но същевременно щял живот съм се занимавал с наука (т. е. логика) и аз си поставям въпроса: „Възможно ли е да се мисли и говори за „Геномът (ДНК) на Бог”. Аналогично: „Възможно ли е да се мисли и говори за „Геномът (ДНК) на Извънземни същества”?
Вие какво мислете?
Очаквам Вашият отговор на [email protected]
Благодаря Ви.
Весела Коледа.
- Холандска партия иска България и Румъния да бъдат изгонени от ЕС
Холандската крайнодясна „Партия на свободата“ на Герт Вилдерс иска България и Румъния да бъдат изгонени незабавно от Европейския съюз, съобщава независимата агенция Новопрес, цитирана от БТА.
На пленарна сесия на Камарата на представителите депутатът от тази партия Ино ван ден Беселаар се изказал по позицията на правителството за свободното движение на работници.
Той изтъкнал, че България и Румъния са станали членки на ЕС през 2007 година при положение, че не са изпълнявали напълно критериите за членство. Според него това изобщо не е трябвало да се случва и ако зависело от Партията на свободата, България и Румъния щели да бъдат изгонени незабавно, но за това нямало мнозинство в холандския парламент.
Депутатът допълнил, че Румъния и България не са решили проблемите с организираната престъпност и корупцията в двете страни.
Именно тези проблеми са основната причина Холандия да продължава да блокира влизането на България и Румъния в Шенгенското пространство. В средата на декември холандският министър на емиграцията Герд Леерс заяви пред журналисти, че Хага не подкрепя предложението за поетапно отпадане на границите с България и Румъния, а настоява „след доказана трайна тенденция за добри резултати“ от София и Букурещ в борбата с престъпността всички видове граници да бъдат премахнати едновременно.
Не съм враг на българите и румънците, а съм приятел на Европа и не искам организираната престъпност да достигне до единния европейски пазар с прибързаното отпадане на границите, коментира тогава Герд Леерс.
Източник: Dir.bg
- Български традиции: Бъдни вечер
Днес 24 декември отбелязваме един от най-големите християнски празници Бъдни вечер. Наричаме я още Суха Коледа, Малка Коледа, Крачун, Детешка Коледа, Мали Божич, Кадена вечер, Божич, Наядка. Според библейското предание на 24 декември започват родилните мъки на Дева Мария. Тази вечер е начало на празненството, възславящо Христовото рождение. На празничната трапеза има постни ястия, колкото повече са те, толкова по-богата ще е годината. Обредният хляб е украсен пластично – от тестото се оформят купните на нивата и домашните животни. Вечерята започва с прекадяването на трапезата, стаите, оборите и градината, за да се прогонят злите духове. Елхата със запалените свещи символизира този обред. Основните цветове на украсата й са червено, жълто, златно – цветовете на слънцето и на огъня, а запалените свещи са като искрици от горящия бъдник. На Бъдни вечер свършват четиридесетдневните, Коледни или Рождественски пости, които са започнали на 15 ноември на Коледни заговезни.
Вечерта на вълнението, на очакването и на надеждата започва с подготовката за празничната трапеза, която се споделя от най-близките, семейството и роднините. Пeкат се 3 вида обредни хлябове:а) хляб посветен на коледния празник – овален, с пластична украса от тесто – с кръст и кръг, със сребърна, а в миналото със златна пара за късмет;б) хляб, посветени на стопанството – с богата украса, с елементи символизиращи труда на селянина;в) хлябове за коледарите– вити, превити краваи, набодени с чемшир, здравец, бръшлян. За малките момчета – те са кръгли с дупка в средата или във формата на подкова, а за момичетата са като осморки ( кукли).Важна роля за празника играе бъдникът – специално дърво за огъня, което гори цялата нощ. По това как гори бъдникът, се гадае за плодородието през новата година.Днешната коледна елха замества бъдника – пън от плодовито дърво, който традиционно гори цяла нощ на 24 срещу 25 декември в огнището, за да се помогне на раждането на новото слънце, на новия Бог, да му даде енергия и светлина. Елхата със запалените свещи символизира този обред. Основните цветове на украсата й са червено, жълто, златно – цветовете на слънцето и на огъня, а запалените свещи са като искрици от горящия бъдник.Кулминационен момент на празника е трапезата, от която веднъж седнал не се става и се вярва, че колкото по-богата е тя, толкова по-богат и здрав ще бъде домът през година. Според вековните традиции на трапезата трябва да има 7, 9 или 11 постни ястия т.е. броят им непременно да е нечетно число. Стремежът е вечерята да се започне по-рано, за да узряват по-рано житата. Трапезата се прекадява с тамян от най-възрастния мъж или жена. Най-възрастният мъж в семейството разчупва хляба и раздава по едно парче. На късметлията се пада парчето със сребърната пара.Орехите и недогорялата свещ се запазват за следващите вечери.Вечерята започва с прекадяването на трапезата, стаите, оборите и градината, за да се прогонят злите духове. Трапезата не се вдига и не се почиства. От всички ястия и храни се оставя по малко през цялата нощ, за умрелите.Преди да започне вечерята на софрата се поставя паница с варено жито, на което се закрепя запалена свещ. Домашното кандило пред иконата пламти и благодатно милва с блeдата си светлина лицата на всички, застанали прави край масата. Стопанинът или най-малкият чете Господнята молитва „Отче наш…“, прикаждат трапезата и запяват Рождествения химн.
Твоето рождество, Христе Боже наш,
озари света със светлината на познанието.
Защото в него онези, които служеха на звездите,
от звездата се научиха да се покланят на Тебе, Слънцето на правдата,
и да познават Тебе, Изтока от висините.
Господи, слава на Тебе!
(Тропар на Рождество Христово)Традиционни ястия за празника:
Прясна питка с пара, баница (зелник, тиквеник), жито, ошав (компот) от сушени плодове, боб, сърми с кисело зеле, сърми с лозови листа, пълнени сушени чушки с фасул, салата от зрял боб по шопски, варена тиква, пресни плодове, орехови ядки с чесън и мед.На трапезата на Бъдни вечер трябва задължително да присъства и варено жито.
Необходими продукти: 2 чаени чаши грухано жито ( ако нямате – може и негрухано), 3 кафяни чашки захар, 2 кафяни чашки смлени орехови ядки
Приготовление: Изчистете житото и го измийте.
Залейте го със студена вода и го варете докато омекне. След това завийте тенджерата, в която сте варили житото с двойно прегъната хавлиена кърпа и го оставете да „нацъхти“.
Изцедете водата. Смесете житото със захарта и ореховите ядки. За предпочитане е да използвате пудра захар. Тя по-лесно и бързо ще се разтопи.Прясна питка с параПродукти: 1кг брашно, 1,5 чаени чаши хладка вода, по четвърт лъжичка сода и сол, 1 пакет бакпулвер.Брашното заедно със содата се пресява три пъти, прави се кладенче и се сипва постепенно хладката вода, докато се получи твърдо тесто. Питката се оформя и се украсява, слага се добре измитата монета. Пече се в силна фурна в намазаната олио тава.ЗелникПродукти: 400 г брашно, 200 г хладка вода, лъжица сол, лъжица оцет и лъжица олио /за тестото/, 200г олио, 500 г праз лук или кисело зеле, извара.От брашното и с добавени водата, солта, оцета и олиото, се обесва тесто, от което се разточват 5 кори, като едната от тях е най-голяма. Тя се разстила на намазаната с олио тава, в средата се поставя плънката от ситно нарязан и задушен в мазнина праз лук или кисело зеле, като се покрива с малка кора. Покрай плънката се сгъват останалите кори поръсени с олио и извара. Най-голямата кора се загръща и плисира от горе. Пече се в силна фурна.Празничната атмосфера от Бъдни вечер се преливала в нощната Коледа. След вечеря всички очакват идването на коледарите, които обикалят домовете и благославят техните стопани. Те обхождат домовете на групи, като тръгват винаги в източна посока. Облечени са в традиционно празнично облекло, закичени с китки и венци от сушени плодове, пуканки, стафиди. Влизайки в дома, те пеят специални песни, които изразяват пожелания за благополучие, здраве, брак. Коледарската благословия се изрича от водача, в бързо темпо, като държи подарения от стопаните коледарски кравай. Освен с него, коледарите се даряват и с месо, сланина, боб, брашно вино и др. В Западна България коледарската дружина включва старец, баба, трохобер, четирима певци, гайдар, които разиграват пантомима с хумористичен характер.Бъдни вечер свършва, когато коледарите се приберат по домовете. От полунощ до сутринта коледарите обикалят домовете,
Коледарите пеят песни с пожелания за здраве, щастие в семейството и богата реколта, а домакините ги даряват с коледарски кравай. Те напомнят лазарските и великденските . Песните са за здраве и дълъг живот, за имот, берекет (плодородие и благополучие), късмет, любов, щастие и добра среща, за радост, игри и веселия. Ето част от една коледарска песен:
„Стани нине, господине!
Тебе пеем, домакине!
Добри сме ти гости дошли,
добри гости, Коледари!
Орач оре равно поле,
воловце му два ангела,
копрал му стрък босилек.
-Дай ми, Боже, да се роди,
се пченица, да омесим Богу колак.“От векове наред се носи поверие, че в нощта на Коледа се сбъдват желания: за щастие, здраве, успех, любов, късмет … за най-добро за в бъднини. Нека бъдем по-добри!
„Тиха нощ, свята нощ,
две очи и във тях
нежен поглед,
сияещ от смях,
лъч надежда достига до нас,
за спасителен час…“Честито на именниците днес: Евгени, Евгения, Жени, Благороден, Благородна, Малчо, Мален, Малена, Малин.
- През този век Коледа може да остане без тамян
Дърветата, от които се получава ароматната смола, използвана за тамян и парфюми, намаляват толкова бързо, че през следващите 15 години производството може да намалее наполовина.
Холандски и етиопски еколози са направили полеви проучвания в Етиопия и смятат, че количеството на дърветата от рода Босвелия (Boswellia) ще намалее с 90% през следващите 50 години – което на практика означава, че почти ще изчезнат.
Широколистните дървета виреят в пояса между Африканския рог и Арабския полуостров.
Ако не бъдат преодолени пожарите, пашата и вредителите, производството на смолата е пред сериозна опасност.
Сега 6-7% от дърветата „умират“ всяка година,
сочи изследването на над 6000 екземпляра и разсад.
При възрастните причината обикновено са пожарите и атаките от бръмбари. Честотата, с която насажденията биват излагани на огън, прави дърветата по-уязвими за насекомите.
Фиданките пък често не могат да се хванат заради засилената паша в района, довела до повече палене на стърнища.
Заключенията са публикувани в изданието на Британското екологическо дружество.
Тамянът, който е задължителен за религиозните ритуалии е един от символите на Коледа – откакто тримата влъхви го принасят в дар на новородения Христос, се получава от няколко вида Босвелия.
От разрези по кората на дърветата (най-вече Boswellia sacra) се събират смоли до тяхното оцветяване и втвърдяване, като се получава бяло вещество със силен сладък аромат.
Освен на тамяна, то е съставка и на парфюми и лекарства на растителна основа.
Учените призовават плантациите с дървета Босвелия да „бъдат оставени на мира“ за пет до 10 години, за да се засили растежа им.
Източник: Vesti.bg