Авторски
- Андрей Загданский: “Америка – страна одиноких профессионалов”
11 декабря Литературный салон Аллы Дехтяр приглашает на творческую встречу с кинорежиссером Андреем Загданским.
Краткая справка. Андрей Евгеньевич Загданский родился в Киеве. Закончил факультет кинорежиссуры Киевского государственнго института театрального искусства имени Карпенко-Карого. С 1981 по 1988 годы – режиссер Киевской киностудии научно-популярнух фильмов “Киевнаучфильм”, с 1988 по 1992 годы – режиссер независимой киностудии “Четверг”. С 1992 года живет и работает в Нью-Йорке. Некоторое время преподавал в университете “New School”. Ведет рубрику “Кинообозрение” в программе “Американский час с Александром Генисом” на радиостанции “Свобода”. С 1996 года – основатель, продюсер и режиссер независимой киностудии AZ Films L.L.C. Режиссер фильмов “Регистрация” (1988), “Толкование сновидений” (1990), “Двое” (1992), “Шесть дней” (2001), “Вася” (2002), “Костя и Мышь” (2006), “Оранжевая зима” (2007), “Мой отец Евгений” (2010).
– Вы родились в семье сценариста Евгения Загданского. Интерес к кино у вас от него?
– Наверное, да. Собственно, иначе и быть, вероятно, не могло: это был мир, в котором я вырос. Ну, и потом, что может быть интереснее, чем кино? Не знаю…
– Что вам вспоминается сегодня о Киеве вашего детства? Как и в чем изменился город сегодня?
– Я любил свой город, он мне казался прекрасным и бесконечным, неисчерпаемым, булгаковским Городом, тайной, где меня ждут мои открытия, где судьба откроет мне мое будущее. Так и произошло: в Киеве я встретил свою жену, в Киеве родился мой сын. Но я не знал других городов. Уже давно я люблю Нью-Йорк. Если угодно, я изменил Киеву, но и Киев изменил мне. Изменил пошлостью, бездарной архитектурой, исковерканными склонами Днепра, машинами, по-хамски запаркованными на тротуарах города, вседозволенностью богатых, позорными памятниками, провинциальностью, президентом-преступником и другим, предыдущим президентом-демагогом, и до него… Но я люблю своих близких, люблю друзей, которые живут в Киеве. Это моя единственная подлинная связь с городом.
– Вспомните, пожалуйста, ваши первые киновпечатления…
– “Путешествие Синдбада-морехода”. Мне было шесть лет, и я боялся до абсолютного ужаса. Лез под кресло в кинотеатре. Первая комедия, которую помню, – “Закон есть закон” с Тото. Первый великий фильм, который я увидел, был “Андрей Рублев”. Первый документальный фильм, который меня потряс, – “Куонискацис” Годфрида Реджио. Одна из первых сильных влюбленностей в “серьезном” кино – “Мой американский дядюшка” Алена Рене. В институте влюбился в фильмы Бунюэля, Куросавы. Мне даже нравились фильмы Михалкова (sic), он замечательно умел заполнять советский вакуум.
– Как прореагировал отец на ваше решение стать режиссером?
– Отец категорически не хотел, чтобы я поступал в Театральный институт на режиссуру в Киеве. Была такая концепция, что нужно приходить в кино с жизненным опытом, “зрелым” человеком. Это, бесспорно, было фактором, который учитывали мои родители. Но, думаю, важно было и время: середина семидесятых. Отец не был человеком, настроенным антисоветски, но был человеком, мыслящим критически: кругом засилие коньюнктуры, власть бездарных и идеологически верноподданных. Наверное, он боялся за меня, за мою судьбу. Хотел, чтобы я был счастлив. И я сразу после школы поступил в Киевский политехнический институт, где был радикально несчастлив. Промучался год, чтобы не забрали в армию, и пошел поступать в Театральный. Мне было восемнадцать лет. Поступил. Все думали, что только потому, что мой отец имел связи и влияние в мире кино в Киеве.
– Каков главный урок отца, усвоенный вами?
– Найти в каждой работе, в каждом фильме максимум, который скрыт в материале, и подняться до этого максимума.
– Обрисуйте, пожалуйста, круг людей, на фильмах которых вы осваивали азы профессии.
– В Киеве это был режиссер Феликс Соболев. Человек талантливый, яркий, близкий к нашему дому. О нем сказано немного в фильме “Мой отец Евгений”. Он заразил меня своим отношением к кино, к своему фильму, заразил меня страстъю – то, что ты делаешь, может и должно быть самым главным в жизни. Но “азы” профессии, в действительности, никому не интересны. Интересно мастерство, интересен персональный стиль. Для меня самыми интересными режиссерами были и есть Луис Бунюэль, Робер Брессон, Микеланджело Антониони, Луи Малль. Я называю тех, чьи работы мне генетически близки, тех, кто влиял на меня.
– Расскажите, пожалуйста, об истории создания фильма “Мой отец Евгений”.
– Я никогда ничего не делал вместе с отцом, хотя мы были близки и делились замыслами друг с другом. Когда я оказался в Америке, в Нью-Йорке, отец очень тяжело переживал нашу разлуку. Вероятно, это было первым импульсом к созданию фильма. Так появился материал с моим отцом, снятый для меня в 1994-1995 годах моим другом, оператором Владимиром Гуевским. Но дальше дело не пошло. В 1997 году отца не стало. Идея фильма как-то все время была со мной, эволюционировала. Я хотел рассказать и об отце, и о времени – его и моем, о том, как я пришел в кино, о нашем непонимании и нашем сближении.
– Вы начали работать в бывшем Советском Союзе, сейчас продолжаете заниматься этим в США. В чем сходства и в чем различия в организации кинопроцесса в двух странах?
– В организации работы нет ничего общего. Там было государство, централизованное финансирование, чиновничьи инстанции. Здесь – рынок, свобода, риск, личная ответственность. Для документалистов там, в России, государство – по-прежнему, главный источник финансирования, и в этом всегда угроза морального компромисса. В родном Киеве документальное кино почти убито. В Советском Союзе счастливое время было в конце восьмидесятых – государство еще давало деньги, но власти над творчеством уже не имело. Чиновники боялись нас. Так я, например, сделал картину “Толкование сновидений”. Этот фильм “привез” меня в Америку. Теперь мой “кинопроцесс” – дело одинокое, личное. “Америка – страна одиноких профессионалов”, – объяснял мне знакомый много лет назад. Отчасти он был прав. Я – независимый документалист, да еще работающий в таком узком направлении, как авторское документальное кино. Я очень много работаю один. Жизнь заставляет.
– Основанная вами компания “AZ Films” – это желание быть максимально независимым или недоверие к уже существующим фирмам?
– Скорее, деловая необходимость. Я не стремлюсь быть абсолютно независимым, но мне необходимо быть достаточно свободным. Продюсер Загданский старается максимально идти навстречу режиссеру Загданскому.
– На протяжении долгого времени вы не только снимаете кино, но и анализируете его на радиостанции “Свобода”. Как получилось, что вы стали кинокритиком?
– Совершенно случайно, благодаря моим дружеским отношениям с писателем Александром Генисом. Саша многие годы ведет на “Свободе” передачу “Американский час с Александром Генисом”. В какой то момент он пригласил меня рассказать о новых фильмах. Так началась моя “карьера кинокритика”. Хотя никакой я не кинокритик, а всего лишь человек, который любит смотреть кино, и, как результат, говорить о том, что любит.
– Ваша специальность не мешает относиться к фильмам отстраненно и объективно?
– Конечно, я пристрастен, но я и не скрываю этого. Объективность – профессиональная маска или, если угодно, профессионалное лицемерие. Всегда есть первое, инстинктивное – мне это нравится, меня это волнует или нет. Я верю в эту свою реакцию. Я могу ошибаться? Да, конечно.
– Каков принцип отбора фильмов для вашей рубрики “Кинообозрение”?
– Как правило, это фильмы, которые я недавно посмотрел и которые мне так или иначе понравились. Я никогда не хожу в кино “вообще”. С фильмами, которые я выбираю для просмотра, у меня связаны определенные ожидания. Если фильм мне не понравился, мы его пропускаем, если только это не очень “заметная” картина.
– Ваши последние потрясения в кино?
– Фильм Аббасa Киорастами “Копия верна” (“Certified Copy”) и документальная лента Роберта Дрю и Ричарда Ликока “Электрический стул” (“The Chair”). Эту картину 1963 года я впервые увидел на ретроспективе умершего в этом году Ричарда Ликока во время фестиваля DOC NYC. Кстати, фильм снят в Чикаго.
– Одно время вы преподавали в университете “New School”. Вам нравилось это занятие? Можно ли в принципе научить снимать кино?
– Преподавать мне нравилось. Сейчас я не преподаю. Да, конечно, можно научить снимать. Как и научить думать. И анализировать. И смотреть. И играть на музыкальном инструменте… Если есть талант… Часто получается и без оного.
– Для меня хорошее документальное кино гораздо интереснее игрового. Тем не менее оно всегда находилось да и сейчас находится на периферии общественного внимания. Почему, как вам кажется?
– У меня нет “видовых” предпочтений в кино. Мне нравится то, что мне нравится. При этом я не думаю, что документальное кино, за редким исключением, может реально конкурировать с кино, как с развлечением, с коммерчески построенным зрелищем. Но часто именно в документальном кино мы чувствуем подлинную авторскую страсть, авторский интеллект.
– Каковы перспективы развития документального кино?
– Перспективы замечательные, но не ждите от меня более конкретного ответа. Я слишком давно занимаюсь кино, чтобы пытаться предсказать его развитие.
– Есть ли конкретные адресаты ваших фильмов?
– Да, моя семья и несколько очень близких мне людей.
– В беседе с Юрием Норштейном я спросил, есть ли границы мультипликации или в этом искусстве возможно все. Мастер ответил, что в этом искусстве возможно все. А возможно ли все в документальном кино, или все-таки есть границы?
– Ну как можно не согласиться с великим Юрием Норштейном? Конечно, в искусстве возможно все. В анимации уж точно все. В документальном кино есть свои ограничения – что-то типа своего “нельзя брать мяч руками”. Но футбол от этого не стал менее бесконечным, да? Ограничения в документальном кино не столь однозначны, и каждый крупный автор их выбирает сам по себе. И эти ограничения, эти запреты и их нарушения делают документальное кино таким интересным видом искусства.
– Как вы собираетесь построить ваш вечер в Чикаго? Что мы увидим, услышим?
– Еще не знаю. Правда. Обещаю одно: быть не скучным.
Notabene! Встреча с Андреем Загданским состоится 11 декабря 2011 года в 6 часов вечера в Литературном салоне Аллы Дехтяр в помещении Computer Systems Institute по адресу: 8950 Gross Point Road, Skokie, IL 60077. Вход – $20. Справки по телефону – 773-275-0934.
Сергей Элькин,
http://sergeyelkin.livejournal.com/
Фотографии к статье:
Фото 1. Андрей Загданский
Фото 2. С оператором Владимиром Гуевским на съемках фильма “Мой отец Евгений”. Зима 2009 года. Фото – С.Зиновьева
Фото 3. С поэтом Константином Кузьминским возле портрета Василия Ситникова работы Владимира Некрасова на дверях сарая в доме Кузьминского. Фото – Е.Смирнов (Роспись на дверях погибла после наводнения в 2007 году)
Фото 4. Кадр из фильма “Костя и Мышь”
Фото 5. На вручении премии “Лавр” за Лучший документальный фильм 2010 года
Фото 6. Кадр из фильма “Мой отец Евгений”
Фото 7. С оператором Владимиром Гуевским на съемках фильма “Мой отец Евгений”. Зима 2009 года. Фото – С.Зиновьева
Фото 8. Кадр из фильма “Костя и Мышь”
- Защо не (без въпросителна)
Слави Бинев – архонт;
Христо Стоичков – доктор хонорис кауза;
Бойко Борисов – футболист на годината;
Алексей Петров – политически репресиран доцент
и пр.
–––––
Цецка Цачева – мис „Мокра фланелка“ (примерно);
Волен Сидеров – посланик на добра воля на ООН (също примерно)
Симеон Дянков – мис „Вселена” (както по-горе).
Ако някой веднага се зачуди и тръгне да оспорва как така
Цецка Цачева примерно би могла да бъде мис „Мокра фланелка” – след като, освен, че е мисис, подобно звание е последното нещо, което би могло да се свърже с нейната личност;
или, още повече, как така един мъж, бил той и министър, освен, че не е особено красив (дори не е и травестит 🙂 , да ме прости г-н Дянков за шегата), би могъл въобще да се свързва с титла като мис „Вселена”;
или как така Волен Сидеров примерно би могъл да бъде посланик на добра воля на ООН – след като подобна длъжност или звание ама никак не му отива –
то тогава този някой може би могъл да отговори
дали на Слави Бинев му отиваше да стане архонт на Българската православна църква (произведен за такъв от един владика-агент, на когото не му отива да бъде владика, но „млъкни, сърце”);
и дали на Христо Стоичков му отиваше да стане доктор хонорис кауза на хуманитарен университет (ако приемем, че на ректора на този университет му отива да е ректор);
или дали на действащият ни министър-председател, генерал-лейтенант, инженер и не знам още какъв Бойко Борисов му отива да бъде отличен като най-добрият български футболист на годината?
Той впрочем, е убеден, че ще бъде такъв: „Премиерът Бойко Борисов е абсолютно убеден, че ще победи нападателя на Манчестър Юнайтед в анкетата за футболист на годината. На въпрос дали ще стане футболист на годината Борисов отговори лаконично „Аз съм си“.“ (По информация на Мediapool.)
Затова дали ако спортните журналисти (на които се пада последната дума в съответната класация) отличат наистина нашият „вселенски” премиер с титлата „Най-добър футболист на годината”, би им отивало да се нарекат спортни журналисти, едва ли има нужда да споменавам.
Не всичко е пари, страх и тщеславни щения,
или ако е така, нищо друго няма да остане.
Мариана Христова
Stranitzi-stannitzi.blogspot.com
- Програмата на България за световните квалификации е вече ясна
Вчера бе съставена програмата за нашата група В за квалификациите за Мондиал 2014 в Бразилия. Нашата група за преговорите в Прага включваше президентът на БФС Борислав Михайлов, селекционерът Любослав Пенев и Павел Колев.
Започваме с домакинство на фаворита в групата, Италия. Следват още 2 домакинства на Армения и Дания. Последният мач за 2012 година е гостуване на Чехия в Прага. Борбата се подновява през март 2013 с домакинство на Малта и гостуване на Дания. Всъщност ето я цялата програма на националите:
7 септември 2012 – България – Италия
11 септември 2012 – България – Армения
12 октомври 2012 – България – Дания
16 октомври 2012 – Чехия – България
22 март 2013 – България – Малта
26 март 2013 – Дания – България
6 септември 2013 – Италия – България
10 септември 2013 – Малта – България
11 октомври 2013 – Армения – България
15 октомври 2013 – България – Чехия
- Докъде може да стигне слагачеството в България?
Бойко задмина Бербатов за „Футболист на годината“
Бойко Борисов задмина Димитър Бербатов в класацията „Футболист на годината“. До вчера звездата на Манчестър Юнайтед водеше в гласовете, но от днес премиерът на България оглави класацията, в която гласуването приключва на 4 декември. Борисов има 33% от гласовете или 1460 гласа срещу 29% или 1281 гласа за Бербо. На трето място е Николай Михайлов от Твенте с 353 гласа.
Топ 5 във временното класиране:
Бойко Борисов (Витоша Бистрица) (33%, 1 460 гласа)
Димитър Бербатов (Манчестър Юнайтед) (29%, 1 281 гласа)
Николай Михайлов (Твенте) (8%, 353 гласа)
Стилиян Петров (Астън Вила) (7%, 318 гласа)
Владимир Гаджев (Левски) (4%, 196 гласа). /БГНЕС––––––––––––––––––
„Дейли мирър”: Българският премиер може да победи Димитър Бербатов за футболист на годинатаПремиерът на България е сред претендентите за тазгодишната награда за най-добър футболист в страната. В момента 52-годишният Бойко Борисов е втори след нападателя на Манчестър Юнайтед Димитър Бербатов, съобщава британският вестник „Дейли мирър”.
Борисов е преди плеймейкъра на Астън Вила Стилиян Петров и вратаря на Твенте Николай Михайлов.
Феновете могат да гласуват до 4 декември, след което екип от спортни журналисти ще определи победителя и десетте най-добри.
Борисов играе редовно с отбора си Витоша Бистрица в аматьорската футболна лига.–––––––––––––
ВСИЧКИ НОМИНИРАНИ:
http://futbolist1.bg/Александър Бранеков (Видима-Раковски)
Александър Тонев (Лех Познан)
Александър Тунчев (Лестър)
Апостол Попов (ЦСКА)
Асен Караславов (Гройтер Фюрт)
Атанас Курдов (Ботев Пловдив)
Благой Георгиев (Терек Грозни)
Бойко Борисов (Витоша Бистрица)
Борис Галчев (ЦСКА)
Бранимир Костадинов (Ботев Враца)
Валентин Илиев (Стяуа Букурещ)
Валери Божинов (Спортинг Лисабон)
Васил Божиков (Миньор)
Веселин Цветовски (Ботев Враца)
Владимир Гаджев (Левски)
Владислав Стоянов (Шериф)
Георги Илиев (Черно море)
Георги Миланов (Литекс)
Георги Пеев (Амкар)
Георги Терзиев (Черноморец)
Дейвид Пенчев (Ботев Враца)
Денислав Димитров (ФК Искра 2009 Искрец)
Димитър Бербатов (Манчестър Юнайтед)
Димитър Рангелов (Енерги Котбус)
Евгени Александров (Литекс)
Емил Гъргоров (Лудогорец)
Емил Петков (Любимец)
Захари Сираков (Амкар)
Здравко Лазаров (Локомотив Пловдив)
Иван Бандаловски (ЦСКА)
Иван Коконов (Ботев Враца)
Иван Цветков (Левски)
Ивелин Попов (Газиантепспор)
Илиян Мицански (Кайзерслаутерн)
Костадин Марков (Миньор)
Костадин Стоянов (ЦСКА)
Костадин Хазуров (Апоел Бней)
Мартин Камбуров (Далиен)
Мартин Ковачев (Ботев Враца)
Мартин Петров (Болтън Уондърърс)
Мирослав Иванов (Лудогорец)
Михаил Александров (Лудогорец)
Момчил Цветанов (Литекс)
Николай Бодуров (Литекс)
Николай Божов (Славия)
Николай Димитров (Касъмпаша)
Николай Михайлов (Твенте)
Петър Димитров (Берое)
Петър Занев (Литекс)
Пламен Илиев (Левски)
Пламен Крумов (Черноморец)
Радослав Димитров (Славия)
Радослав Кирилов (Киево)
Радостин Кишишев (Черноморец)
Росен Ванков (Ботев Враща)
Светльо Тодоров (Литекс)
Светослав Петров (Ботев Пловдив)
Спас Делев (ЦСКА)
Станислав Генчев (Лудогорец)
Станислав Манолев (ПСВ Айндховен)
Стилиян Петров (Астън Вила)
Стоян Димов (Локомотив Мездра)
Стоян Колев (Черноморец)
Страхил Попов (Литекс)
Тодор Янчев (ЦСКА)
Траян Дянков (Черноморец)
Траян Траянов (Ботев Враца)
Христо Златински (Локомотив Пловдив)
Христо Йовов (Левски)
Христо Спасов (ОФК Хебър 2011)
Христо Янев (Литекс)
Цветан Генков (Висла Краков)
Цветомир Цонков (Черноморец)Източник: в. „Сега“
Бел.ред: Заглавието е на Еврочикаго.
- Евробарометър: За българите бедността е най-голямата заплаха за националната сигурност
Бедността е най-голямото предизвикателство пред националната сигурност според 60% от българите. Това показват данни от проучване за вътрешната сигурност на Евробарометър, публикувано от Европейската комисия.
Повечето граждани на Европейския съюз (33%) обаче поставят на първо място икономическата и финансова криза, а 24% смятат, че бедността е най-голямата заплаха за националната сигурност. Голям процент от българите (48 на сто) също са на мнение, че икономическата криза е най-сериозното предизвикателство пред вътрешната сигурност.
Общо 25% от гражданите на ЕС определят тероризма като най-голяма заплаха. Процентът сред българите за същата категория е значително по-малък – 4 на сто.
Мнението на гражданите на България и на тези от останалата част от ЕС почти напълно съвпада в определянето на организираната престъпност като най-голяма заплаха за националната сигурност – съответно 23% и 22%. За корупцията делът е 24 на сто за българите и 18% за останалите европейски граждани.
Голямо разминаване има в мнението за нелегалната имиграция. Едва 1% от българите я определя като най-голяма заплаха за националната сигурност в сравнение с 13% при гражданите на другите страни от ЕС. Киберпрестъпността е заплаха за 10 на сто от европейците. Тук разминаването с мнението на българите е значително – нито един от запитаните не я е определил като такава.
В проучването е включено и мнението на анкетираните за предизвикателствата пред сигурността на европейско ниво. Тук както българите, така и останалите анкетирани смятат, че най-сериозните заплахи са икономическата и финансова криза (41% от българите и 34% от останалите граждани на ЕС) и тероризмът (41% сред българите и 33 на сто от останалите запитани).
Най-застрашени от кризата се чувстват страните със сериозни дългови проблеми – Ирландия (61%), Испания (57%), Гърция (56%), Италия (44%) и Португалия (41%). Процентът е по-нисък в най-големите икономики – Франция (15%) и Германия (28%).
Организираната престъпност е най-сериозната заплаха за сигурността в ЕС според 21% от европейските граждани. При българите процентът е по-нисък – 15 на сто. По отношение на бедността 14% от българите са я определили като предизвикателство на европейско равнище.
Източник: в. „Дневник“
- 10 странни неща, които някои учени подготвят за бъдещето
Майк Адамс, Natural News
Това, което „науката“, движена от корпоративни интереси, си е наумила за бъдещето на човечеството, е доста по-различно от утопичния пейзаж, обрисуван от средствата за масова информация. Ако вярваме на масмедиите, които също служат на корпорациите (и са тяхна собственост), науката е „винаги добра“ за хората. Научните открития непременно са „напредъци“ или „постижения“, а никога не са „пречки“ или „заплахи“ дори когато много от тях са доказано катастрофални за човечеството (например атомните бомби или ГМО).
Въпреки че чистата наука е необходим компонент за всяка една цивилизация, която иска да разшири разбирането си за вселената, това, което виждаме да преобладава в днешно време, не е чиста наука, ами е псевдонаука, обслужваща корпоративни интереси, чиято единствена цел не е да разширява разбиранията на хората, а да увеличава печалбите на корпорациите. Заедно с тази корпоративно угодна наука се задава и една цяла нова ера от наистина страховити технологии, които скоро могат да станат реалност в нашия свят.
Тук съм изброил 10 бъдещи технологии, които могат да се използват, за да ограбят свободата ви и да ви превърнат в пълни роби на корпоративните господари и разните глобалисти във властта. И всичко това ще бъде класифицирано като „наука“.
#1
Отглеждане на човешки органи в генетично модифицирани патентовани прасетаНуждаеш се от смяна на сърце или бял дроб? Нямаш проблеми, приятел! „Монсанто“ ще ти отгледа съвсем нов орган, като за целта ще използва специален генно модифициран хибриден вид прасета (патентът се очаква), които се отхранват с животинска храна, произведена от ГМО. Тези животни са предназначени за отглеждане на органи още приживе, за да се опазят органите „свежи“. С вашата правителствено одобрена и здравно финансирана трансплантация ще се заемат най-елитните американски клиники, които дори и днес са здраво нагазили в черния пазар на трафика с органи и нелегални трансплантации.
#2
Поведенчески ваксини настройват мозъка да елиминират всеки порив към несъгласиеНеподчинението – казват някои псевдоучени – било болест! А „лечението“ за тази болест (която даже си има и официално име: опозиционно-предизвикателно разстройство) ще бъде нова „ваксина“, която биологически ще препрограмира мозъка ви, за да ви направи по-възприемчиви към чужд контрол. Тя ще бъде наречена „ваксина на поведението“, макар че по същество представлява една химическа лоботомия. Тази технология ще бъде крайъгълен камък за създаването на глобална полицейска държава, която няма да толерира независимото мислене и критичните мисли от всякакъв вид – особено тези, които са насочени срещу самата власт.
#3
Централизирано дистанционно наблюдение на всички здравни статистики и жизнени показатели от полицейската властМислите ли, че здравните ви картони са ваша лична собственост и се пазят в тайна? Да, ама не: Дори сега американското правителство поддържа тайна централизирана кръвна банка с кръвта на бебета, взета още при раждането им. В близко бъдеще на гражданите ще бъдат имплантирани чипове, които да наблюдават биологичните им показатели и в реално време да предават на властите данни за пулса ви, дишането и наличието на определени химикали в кръвта ви, например наркотици или някакви легални лекарства. Тези лекарства често имат същия химичен състав като наркотиците, но се продават официално като „медикаменти“.
Чиповете ще се използват, за да контролират дали хората са си изпили хапчетата. Могат да се използват и за идентифициране и арестуване на онези, които са си позволили да пият някое хапче, което не им е било предписано. Но основната цел на тези чипове ще бъде да следят нивата на основните хранителни вещества и най-вече да гарантират, че никой няма да може да достигне необходимото количество, да речем, на витамин D, който има твърде „нежеланото“ действие да подобрява мисленето и разсъдъчната способност.
Под научната диктатура у онези хора, превърнати в овце, ще бъде поддържана хроничната липса на важни хранителни вещества – така те ще бъдат по-лесно манипулирани и управлявани. Естествено всичко това ще се продаде на широката публика като „загриженост“ на властите за сигурността на населението. Ще обявят: „Големите количества витамин D са опасни за здравето!“ След това ще определят „препоръчителни“ количества, които ще са твърде далеч от прага на пробуждане на разсъдъчните способности и които ще гарантират умствения сту̀пор на хората през целия им живот, контролиран от държавата.
#4
Пълна тайна за съдържанието, начина на производство и произхода на хранитеКолкото повече боклуци (от рода на ГМО) навлизат в хранителната промишленост, толкова по-усилени ще бъдат и опитите на производителите да прикриват химическите съставки в храните и да заменят имената на опасно звучащите химикали с далеч по-благозвучни наименования. Асоциацията на преработвателите на царевица вече се опитва да смени термина „високофруктозен царевичен сироп“ на „царевична захар“. Аспартамът сега се нарича „аминосуит“, а пък „мононатриевият глутамат“ (Е621) вече е „екстракт от мая“ или „квасна гъба на прах“.
Но нещата са на път да станат и много по-зле, защото псевдонауката все повече се усъвършенства в специалитета си: измамите. Така например скоро може да видим консерванта натриев бензоат прекръстен на нещо като „освежаващи кристали“. Терминът „изкуствено оцветен“, да речем, може да се заменени с „подсилен с красиви цветове“, и т.н. На всичкото отгоре хранителната промишленост иска да скрие, освен съдържанието, откъде идват храните и как точно са произведени, защото тези три неща са все лоши новини за вашето здраве.
#5
Пълно криминализиране на домашно произведените храни и лечебни средства, което ще принуди хората да разчитат единствено и само на фабричното производствоДокато сме на тема храна, нека ви кажа, че корумпираните „учени“ скоро ще обявят, че ако си произвеждате сами храната, това е изключително опасно занимание – защото е възможно да отгледате e.coli в собствената си градина. С това абсурдно твърдение домашното отглеждане на зеленчуци ще бъде напълно забранено на много места, а ако все пак случайно се осмелите да си отгледате тайно собствени домати, ще бъдете арестувани и вкарани в затвора точно както се постъпва и с трафикантите на хероин.
Това се прави с цел населението да стане напълно зависимо от централизираното фабрично производство на храни, както е вече зависимо от централизираното производство на електроенергия и от централизираната преработка на изкопаеми горива. Естествено всичко това ще бъде оправдано с помощта на „учените“, които ще твърдят, че фабричното производство на храни е много „по-безопасно за вас“, защото в заводите всичко е „пастьоризирано“, „безрадиационно“ и „неопушено“.
#6
Глобални пандемии и биологични оръжия, които ще се разпространяват чрез сезонните противогрипни ваксиниМакар по начало ваксините да са били създадени с идеята да пазят хората от болести, от доста време насам те се планират и използват като биологични оръжия, разпространяващи болести. Това е и причина хората, които се разболяват от грип зимно време, да са същите, които се ваксинират редовно. В близко бъдеще, когато глобалистите преценят, че човешката популация е надхвърлила „лимита“, ще станем живи свидетели на вирус, който „контролира популацията“ и ще действа точно чрез ваксините. Появата му ще е съпроводена от рекламна кампания, която ще предлага даже пари на хората, за да се ваксинират („Ваксинирай се против грип – спечели $25!“)
Целият този план, разбира се, не е нищо повече от мярка за „контрол на популацията“ и ще се приложи, за да елиминират хората с нисък коефициент на интелигентност – онези, които са достатъчно глупави, за да се подложат доброволно на инжекция с биологично оръжие, което е пакетирано и продавано като „ваксина“. Глобалистите вярват, че тази програма за евгеника ефективно ще освободи човечеството от „расата на глупавите“. Тук човешките мъки и страдания, които ще причини тази програма, нямат никакво значение.
#7
Пълен контрол върху размножаването ви и генетичните характеристики на вашето потомствоПри полицейската „научна“ държава ще бъде невъзможно да се сношавате с човек по ваш избор и да създавате произволно потомство. Размножаването ще бъде внимателно регулирано посредством лицензиране и контрол, който да гарантира, че няма да се получат неочаквани резултати. Преди да има дете, всеки потенциален родител ще трябва да кандидатства пред властите за получаване на „разрешително за възпроизводство“. Но такъв човек вече ще трябва да има генетично-когнитивно досие и ако не се придържа към определения „размножителен статус“ (тоест ако има дете в произволно време, от лично избран партньор или „излишно дете“ – бел. Стопанина), го очаква затвор.
На хората, които показват склонност към бунтове и си позволяват да говорят против властта, ще бъде отказана „привилегията“ да се възпроизвеждат. Само на най-покорните, белокожите и праволинейно мислещите роби ще им разрешават да се размножават. И те с удоволствие ще го правят, за да създават нови бебета, които после ще оставят за отглеждане от властта и за възпитание в покорно робство.
(Бел. Стопанина: Случайно или не, в тази точка авторът Майк Адамс описва едно вероятно бъдеще, което се разкри и на мен в този окултен експеримент. Но нещата могат да стигнат много по-надалеч, да станат толкова по-злостни, че описанието им просто ще ги направи невероятни в нашето съвремие. Само едно ще кажа: Почитаемият Адамс едва минава по повърхността на черната евгеника и нейните социални планове.)
#8
Безжични мозъчни импланти, позволяващи дистанционно управление и превръщането на тълпи от хора в стадо кротки агънцаБъдещето на „науката“ ще включва всякакви видове електроника, имплантирана в човешкото тяло. Най-разпространени ще бъдат „омиротворяващите чипове“, които ще се наложат паралелно с „паричните чипове“ – хората ще плащат за всичко с тях. Използването на пари в брой ще бъде незаконно и ще се репресира като „терористична дейност“.
„Омиротворяващите чипове“ ще се активират дистанционно от властите посредством излъчвания от предавателни кули или с помощта на ръчни устройства, с каквито ще бъдат снабдени служителите на реда. По този начин за нула време ще „омиротворяват“ огромни тълпи от протестиращи хора или бунтовници. „Студентите протестират отново за свобода на словото!“ – Така ли? Я активирайте „омиротворяващите чипове“ и те отново ще се подчинят на властите, поне за известно време. Също така, ако революционери маршируват към столицата и искат да свалят правителството от власт – активирайте чиповете и тираничната ви диктатура ще бъде спокойна!
Такива чипове могат да се използват и за „развълнуване“ на хората тогава, когато това е политически изгодно. Например, когато някой нов терорист атакува американците на американска земя, тогава „развълнуващите чипове“ могат да се активират сред населението и целият народ да се вдигне и да иска война срещу тероризма! (Естествено това важи и в случаите на терористични атаки, извършени от местните власти и приписани на друг извършител.)
#9
Генно инженерство и отглеждане на покорни супервойнициВ далечното бъдеще войниците на бойното поле ще бъдат хуманоидни роботи, екипирани с огнестрелни ръце и бронирани тела. Представете си Терминатора T-1000 от онзи филм! За такива роботи, разбира се, е още рано да се говори – с всичките им сложни движения, автоматично задействане, зрително разпознаване и изкуствен интелект. Междувременно обаче най-мощните страни в света ще дават пари, за да отглеждат при пълна секретност генетично модифицирани супервойници, които ще се раждат, отглеждат и тренират да бъдат възможно най-роботизирани.
Тези супервойници ще бъдат генетично програмирани да имат върхови физически показатели (високо съдържание на кислород в кръвта, големи размери на тялото и т.н.), комбинирани с малки мозъци, способни да обработват само толкова информация, колкото да се подчиняват на заповедите, но не и да ги оспорват. Те ще бъдат екипирани и с многобройни електронни импланти, които ще ги правят повече роботи, отколкото хора. Ще имат например импланти, подобряващи зрението, които ще включват GPS устройство, свързано директно с мозъка им, аудиосистема в ушите и устройство за разпръскване на обезболяващи медикаменти в кръвта, за да могат войниците да продължават да се бият дори и след като са ранени.
#10
Електромагнитно активиране на метали и наночастици, предварително инжектирани чрез ваксинитеЕто нещо ново, за което хората не се замислят: Освен като биологично оръжие, ваксините могат да се използват и за инжектиране на нанокристали, резониращи на определени честоти, точно както и радиоприемниците. Тези наночастици могат да се спотайват „приспани“ в телата на хората години наред и дори десетилетия, но в определен момент властниците могат да пуснат „пробуждащия“ радиосигнал. Този радиосигнал ще бъде с определена дължина на вълната, ще резонира с наночастиците в човешките тела и ще ги „събуди“.
Резултатите могат да са всякакви – масова лудост, масови изблици на агресия (бунтове и други) или просто десетки милиони души ще паднат и ще умрат на място без никаква видима причина. Всички тези резултати, които ще са предварително известни на властите, ще се използват по подходящ начин, за да се лансира поредната нова история за „терористична атака“, която ще се използва за налагането на нови, още по-строги правителствени мерки за контрол на населението.
Всичко това може да бъде направено „в името на науката“
Запомнете, че тези 10 точки са възможни бъдещи технологии, които служат за пример как може да се злоупотребява с науката, за да се обслужват интересите на тиранични правителства и корумпирани технократи. За щастие, тези 10 примера все още не са станали реалност, но по някои от тези технологии вече се работи усилено и е напълно възможно да ги видим реализирани още в следващите няколко години.
Истинската наука има важна роля в обществото, но аз вярвам, че науката трябва да защитава интересите на хората, а не на егоистите, управляващи глобалните корпорации и националните правителства. Когато, вместо да освобождава, науката се използва като поробващо средство над хората и за власт, това е нарушение на един от най-основните принципи във вселената: Само чрез свободата (свобода на идеите, въпросите и дискусиите) може да се стигне до истинско разбиране на нашата вселена.
Natural News поздравява всички учени, които се трудят за напредъка на човешката цивилизация, без да служат на злите корпорации, употребяващи науката за егоистичните си престъпни цели.
Превод: Захария Манова
Източник: Ivanstamenov.com - Отиде си Гари Спийд – голям футболист и човек
Гари Спийд, селекционер на националния отбор на Уелс и бивш футболист на Лийдс, Евертън, Нюкасъл, Болтън и Шефилд Юнайтед бе открит обесен в дома му в Чешър. Според полицията в градчето няма подозрителни обстоятелства около смъртта на Спийд, който бе селекционер на Уелс от февруари т.г. и дори победи България на „Васил Левски“ с 1:0 на 14 октомври.
Любопитното е, че вчера Спийд гостува на Би Би Си и коментира на живо равенството между „Манчестър Юнайтед“ и бившия му отбор „Нюкасъл Юнайтед“.
Спийд е съсед на Майкъл Оуен, който признава за близките им отношения и е покрусен от самоубийството: „Не мога да повярвам. Само преди няколко дни се поздравихме докато изпращахме децата си на училище. Потресен съм. Живеехме в съседство и нашите семейства се познаваха. Той беше само на 42 години. Има двама сина. Трагедия!“
- Иван Николов: България трябва да прояви грижа към сънародниците си зад граница, защото това е неин национален интерес
„България трябва най-после да заживее със самочувствието си на европейска държава и да прояви грижа към сънародниците си зад граница не само, защото това е неин морален дълг, а защото това е неин национален интерес.“
Това каза председателят на Българския културно-информационен център в Босилеград Иван Николов в интервю за Агенция „Фокус” по повод отбелязването на 92-ата годишнина от Ньойския мирен договор. Ньойският мирен договор е акт на отмъщение и наказание към българския народ и той противоречи на съвременните основополагащи европейски принципи и ценности – смята той. Последиците от разделението за българския народ с Ньойския договор са фатални. „Най-напред – българските евродепутати, а след това и европейските чиновници трябва да се позанимаят с този въпрос и да поработят за създаването на предпоставки за нашето национално, икономическо и културно възраждане”, каза Николов.
Пред паметника на Васил Левски в Босилеград днес беше отбелязана годишнината от Ньойския договор.
- Македония е страхлива изкуствена творба
С публициста Ким Мехмети* разговаря Коста Филипов
– Почти 20 г. в София, Скопие и Тирана говорим за ползите от изграждането на трансевропейския коридор № 8, който ще свърже Черно с Адриатическо море. Нямате ли усещането, че в Македония има страх от отварянето към България и Албания?
– Нито къща, нито държава се гради със страх от комшиите. Защото накрая може да станете негова жертва. В този контекст трябва да се разглежда и коридор № 8. Политическите структури в Македония, а и не само те, но и научните, и културните, все още живеят със страха, че за Македония е много опасно отварянето към България и към Албания. Да живеете така във времето на интернет, във времето на фейсбук означава да не сте в крак с времето, в което сте. Мисля, че Македония въобще не е в крак с времето, в което живее.
– Този страх само по посока на изток и запад ли е? Не се ли проявяват негови симптоми към Белград и към Атина? Защото проектите по тази ос в рамките на коридор № 10 вървят добре…
– В Македония всички живеят със страха от София и от Тирана. Страха от Белград и от Атина Македония излекува по времето на бивша Югославия. Знаете какво още се твърди тук – Тито е творец на тази държава, Югославия предлагаше защита на Македония и не поставяше под въпрос нейното съществуване. А и тя се идентифицираше като част от същата тази Югославия. Парадоксалното е, че след 20 г. независимост този страх у представителите на македонския елит нарасна, при това не само в международен, но и във вътрешен план.
Заради страха от албанците Македония не успя да изгради държавни институции. Единствените институции, които бяха изградени и горе-долу имат някакво значение, бяха политическите партии. Днес суверенна Македония е партийна държава. И си остава, както казват, “изкуствена творба” тъкмо защото не създаде свои държавни институции пак поради опасенията албанците да не влязат в тях и да делят институционално властта. И се започва една игра на двувластие. Повечето държавни институции се контролират от македонската политическа структура, а една малка васална част е преотстъпена на албанските партии. Но така държава не се гради, тя има проблеми.
– Този страх ли е причината вече толкова години да нямаме жп връзка между Македония и България?
– Македонските железници съществуват само върху две трасета – едното е българското, което е очертано по картите още във времената след балканските войни. Второто трасе е маркирано от бивша Югославия след Втората световна война. Няма нищо друго. И ако погледнете картите, ще видите, че са реализирани изцяло само тези, които са прокарани от бивша Югославия. Трасираните от някогашните български проектанти са реализирани само частично, като онези части, чрез които е трябвало да се отиде по-нататък и да се свържат с Албания, са прекъснати. Използвана е само тази част, която е била в интерес на Белград. И колкото и да ви звучи чудно, Македония все пак е най- югоносталгичната държава от бившите югорепублики.
– Какви са според вас причините за тази югоносталгия?
– Тази Македония е изобретение на Тито и на бивша Югославия. Но не я разбирам днес, след 20 г. независимост. Защо и занапред да е така? Защо Македония да не е свързана еднакво със своите съседи, а да работи само оста Атина – Скопие – Белград? Плаши ги, че ако държавата се отвори към Албания, албанците ще започнат да общуват помежду си. А те имат във всеки дом компютър и се свързват без проблем със своите роднини и от Албания, и от Косово, и от цял свят. Плаши ги, че броят на студентите от Македония, които отиват и се записват в София, вече надмина броя на студентите, които едно време отиваха да учат в Белград. Македония живее, бленувайки за свое минало, не за бъдеще…
– Одобрявате ли изграждането на толкова много спорни паметници, които буквално задръстиха центъра на Скопие, вкл. и на Александър Велики?
– Знам едно нещо: колкото е по-малък един народ, толкова по-големи са му паметниците. Колкото по-малко история има един народ, толкова по-дълъг му е химнът. Величието или славата на един народ не се мери с това колко са били велики неговите деди, а колко струват днес техните внуци.
– Но общият вид на столицата Скопие се промени, центърът на града прилича на музей на открито.
– В междуетнически контекст Скопие е пощенска картичка. Тя показва какво се случва на Македония – пластична операция за промяна на лицето на всяка цена. Тя трябва да стане красива, но така, както македонците си я представят. Но след прекалено много операции накрая ще стане грозна вместо красива.
– Какви са важните за новата държава неща?
– Коридор № 8, сътрудничеството със съседите. Тя е добър кръстопът на Балканите. Ако умно разположите светофарите на кръстопътя, може да живеете само от пътните такси. Но за да бъде така, най-напред трябва да се освободите от страха, че ще дойдат водачи на коли, които няма да платят таксата или ще ви я отнемат, като докажат, че тя е тяхна.
– Кой е основният проблем за Македония?
– Не е името й, а как да поддържа баланса на междуетническите отношения в страната. И как веднъж завинаги да изчисти своето отношение към съседите, и по-специално към българите и албанците.
–––––––––––––––––
* Ким Мехмети е македонски и албански писател прозаик, есеист и публицист. Роден е през декември 1955 г. в с. Гърчец, Скопско. Пише на албански, македонски и на сръбски език. Член е на македонския ПЕН център. Бил е директор на Центъра за мултикултурно разбирателство и сътрудничество в Скопие, както и главен редактор на Алтернативната информационна мрежа за Република Македония. Издал е повече от 20 романа, сборници с разкази и публицистика.
Източник: в. „Труд”
- „Прозрачност без граници“ и бизнесът с европроекти
Неправителствената организация „Прозрачност без граници“, която излъчи „на полза роду“ новия правосъден министър Диана Ковачева, силно е диверсифицирала компетенциите си и вече разработва експортни стратегии за много сектори в промишлеността.Според регистъра за обществени поръчки през октомври организацията е спечелила в тандем с още една НПО европроект за близо 500000 лв. Списъкът с дейности, в които „Прозрачност без граници“ и партньорите им от „Национална асоциация правна инициатива за местно самоуправление“ имат експертиза може да впечатли дори „философът-хидрогеолог“ Ахмед Доган.
От описанието на поръчката излиза, че десетина души на щат в „Прозрачност без граници“ и още трима специалисти от „Национална асоциация правна инициатива за местно самоуправление“ трябва да се справят за четири месеца със стратегията за експорта в следните области: „Произвoдство на машини, оборудване и домакински уреди“, „Произвoдство на медицински, прецизни и оптични апарати и инструменти“, „Произвoдство на канцеларска и електронно-изчислителна техника и продукти и услуги в областта на компютърните технологии“, „Произвoдство на електрически машини и апарати“, „Произвoдство на дървен материал и изделия от него, без мебели“, „Произвoдство на дървесна маса, хартия, картон и изделия“, „Производство на мебели“ и „Издателска и полиграфическа дейност, възпроизвеждане“, „Произвoдство на превозни средства, без автомобили“, „Произвoдство на метални изделия, без машини и оборудване“, „Произвoдство на радио-телевизионна и далекосъобщителна техника“.
Изготвянето на тези стратегии е част от проекта „Насърчаване на интернационализацията на българските предприятия“ финансиран по Оперативна програма „Развитие на конкурентоспособността на българската икономика“ и се възлага от Изпълнителна агенция за насърчаване на малките и средни предприятия към МИЕТ. Цялата сума за усвояване по проекта е 27 396 493 лв, от които до момента са изплатени близо 6 млн лева.
Конкретно по този проект за експортни стратегии агенцията е сключила договор за шест позиции. Три от тях на обща сума 478800 са отишли при ОБЕДИНЕНИЕ ТРАНСПЕРЪНСИ И ПАРТНЬОРИ, в което „Прозрачност без граници“ и „Национална асоциация правна инициатива за местно самоуправление“ делят по 50% собственост), а още три позиции за общо 314400 лв са за „Обединение Експортни стратегии на Република България“, чието име впрочем съвпада с наименованието и спецификата на поръчката.
Според експерти, до които Биволъ се допита, изработването на една такава секторна стратегия струва средно 10000 лева, общо 18 стратегии не би трябвало да надхвърлят 200000 лв. Заделената сума от джоба на европейските данъкоплатци е четворно по-висока.
Освен това е очевидно, че „Прозрачност без граници“ и партньорите им нямат експертизата в посочените области, но те могат да наемат външни специалисти, както става ясно от писмото, с което изпълнителният директно на ИАНСМП Нина Тодорова разяснява на кандидатите условията на проекта:
Не става ясно обаче защо ИАНМСП не е възложила директно написването на стратегиите на компетентни експерти вместо да раздава пари на НПО със съмнителна компетентност, за да извършват посредническа дейност.
Поръчка по бързата процедура
Любопитен е също начинът по който агенцията е заобиколила европравилата, като е прекарала поръчката по процедура на договаряне без предварително публикуване на обявление в официален вестник на Европейския съюз (Приложение Г2). За да се мине по тази процедура, която по същество ограничава прозрачността и повдига съмнения за законосъобразност, има ясни правила.
Трябва да се посочи по ясен и разбираем начин защо възлагането на поръчката без предварително публикуване на обявление за поръчка в Официален вестник на Европейския съюз е законосъобразно, като се посочат във всички случаи съответните факти и, когато е уместно, правните заключения в съответствие с Директива 2004/17/ЕО – пише в документите по Приложение Г2.
Биволъ отправи запитване до ИАНМСП по кои точно критерии именно тази поръчка е минала по съкратената процедура и поиска също така достъп до офертите на всички фирми и сдружения, участвали в конкурса за тази обществена поръчка.
Клубът „Дондуков 53“
Всички сдружения, които заедно с „Прозрачност без граници“ ще разработват тези специализирани стратегии водят към един и същ кръг от лица, свързани с министъра на околната среда и водите Нона Караджова, показа проверка на Биволъ във фирмените регистри.
Името на клуба Дондуков 53 идва от един апартамент на същия адрес в София, в който съсобственици са сегашния министър на екологията Нона Караджова са бившият шеф на НОИ Йордан Христосков, Ева Радева, Борислав Тафраджийски, Стефан Иванов, Спартак Керемидчиев и още няколко лица.
Управител на Обединение „Транспърънси и партньори“ е Надежда Йорданова от адвокатско дружество „Йорданова и Радева“. Ева Радева пък е председател на сдружението „Национална асоциация правна инициатива за местно самоуправление“, което е другият партньор в обединението.
„Обединение Експортни стратегии на Република България“, което е спечелило останалите позиции по същата поръчка е с управител Борислав Тафраджийски, а в обединението участва кооперацията София Консултинг Груп, която в миналото също е била регистрирана на Дондуков 53 и е представлявана от Стефан Иванов и Спартак Керемидчиев.
Разследване на Биволъ за лицата от Клуб Дондуков 53 показа, че от 2005 г. до днес близо 4 700 000 лв по обществени поръчки са усвоени от организации с различни имена, но с едни и същи собственици и управители: Борислав Тафраджийски, Спартак Керемидчиев, Стефан Иванов, Ева Радева и съпругът и адв. Андрей Горанов.
Възложители на поръчките спечелени от тези хора са МОСВ, МОНМ, МРРБ, Програма ФАР, Басейнова дирекция и няколко общини, сред които най-щедра е Столична община. Последната е дала близо 1 200 000 лв. през 2008 за „Координация и управление на договорите на Столична Община за подготовка и изпълнение на инвестиционен проект за „Управление на битовите отпадъци на Столична община“. Изпълнител на поръчката, подписана от Бойко Борисов и финансирана по програма на ЕС е КОНСОРЦИУМ „СКГ – КЛУБ 2000 – ЕПК“, в който членуват „Екопро Консулт“, „Клуб Икономика“ и „София Консултинг Груп“, а управляващ е Борислав Тафраджийски.
Анализът на сумите получени от различните сдружения разроили се от „Клуб Дондуков 53“ потвърждава, че обемът и източниците на финансиране растат се местят паралелно с властовия ресурс на ГЕРБ: през милиона даден от Столична община, до двете министерства, които само за 2010 г. са възложили поръчки за 1 700 000 лв.
Влизането на „Прозрачност без граници“ в този привилегирован кръг и назначението на Диана Ковачева на министерски пост вещаят още по-интересни и доходоносни проекти за клуба.
Кръгове от НПО
Една от причините ЕС да спре еврофондовете при предишното управление на Тройната коалиция беше откритата наглост с която фирми от обръчите на властта усвояваха евросредствата. Най-фрапантен беше случаят с „потомствения социалист“ Марио Николов, който в крайна сметка беше осъден, но съдружникът му в престъпната (според ОЛАФ) група Людмил Стойков, спонсор на президента-агент „Гоце“ избягна правосъдието.
Към тези фирми трябва да се причислят и многобройните НПО приближени до БСП, ДПС и НДСВ, специално създадени, за да се захранват с пари от европроекти. Случаят с кръга около Нона Караджова и многобройните сдружения и обединения на сдружения, печелещи проекти там, където ГЕРБ е на властови позиции възпроизвежда същия модел.
Въпросът, който възниква е дали раздаването на пари на свързани с властта лица и организации са съвместими с прозрачността на управлението и добрите практики, за които се бори уважаваната международна организация „Прозрачност без граници“?
Вероятно бъдещият министър Диана Ковачева би могла да отговори компетентно, тъй като е писала дипломна работа във Франция на актуалната тема: „Ролята на ОЛАФ за защита на финансовите интереси на ЕС“.
Източник: Биволъ
- ЕКСПЕРТ КРИТИКУВА СОЦИАЛИСТИЧЕСКИТЕ ПРИЗИВИ ПО ВРЕМЕ НА „ОКУПИРАЙ УОЛСТРИЙТ“
Кампанията „Окупирай Уолстрийт“ продължава повече от два месеца. Спонтанното движение няма нито организационен лидер, нито ясни цели и платформи. Медии на Китайската комунистическа партия (ККП) заявиха, че „Окупирай Уолстрийт“ звучи като погребален звън за капитализма. Международно признати експерти обаче не са съгласни, като посочват, че това, на което всъщност се противопоставя кампанията, е социалистическата политика на преразпределяне на печалби от Уолстрийт…
На 17 ноември се навършват два месеца от началото на „Окупирай Уолстрийт“. Протестиращи от цяла Америка стартираха масова демонстрация, наречена „Световен ден за действие“. Поне 300 души бяха арестувани. В Ню Йорк, Лос Анджелис, Вашингтон, Бостън, Далас, Лас Вегас, Портланд и на други места постоянно възникваха демонстрации. За момента над 100 държави са откликнали на „окупационното“ действие.
Проф. Шие Шуанджун от Нюйоркския университет, изрази възгледите си в интервю за NTDTV.
Шие Шуанджун: „Мисля, че кампанията „Окупирай Уолстрийт“ е подобна на кампанията за петиции в Китай. Това са все непривилегировани групи. Различното е това, което получават като обществена реакция. Например в Китай за петициите е трудно да се получи открита подкрепа от хора в системата, особено от по-висшите нива. Но в Америка кампанията „Окупирай Уолстрийт“ получава подкрепа дори от хора с позиции като членове на Конгреса, президента, членове на Градския съвет и т. н. “
Протестиращите скандираха „Ние сме 99%“, „Банките са освободени под гаранция, ние сме продадени“ и т.н. Поради обединението на американските търговски сдружения, леви групировки и индивиди, някои лозунги бяха „оцветени“ и с лява идея.
В. „People“ на ККП коментира, че тази кампания сляпо се противопоставя на капитализма и пропагандира нео-либерализма. „Guangming“ директно заявява, че тази вълна от гняв е насочена директно към капиталистическата система, с настояване за установяване на „социалистическа Америка“.
Шие Шуанджун: „Кампанията „Окупирай Уолстрийт“ не е за установяването на „социалистическа Америка“, а за спиране установяването на социалистическа Америка.“
Г-н Шие Шуанджун живее в САЩ, и е завършил Китайската академия за обществени науки. Той е бил независим писател на широкомащабния документален филм на CCTV, „Елегия за реката“. След инцидента от 4 юни „Елегия за реката“ е забранен и определен като „контра-революционен проект“.
В наскоро публикувана статия Шие Шуанджун заяви, че Насим Николас Талеб, автор на бестселъра „Ефектът на черния лебед“, е дал някои предложения. Тъй като банките на Уолстрийт преследват високи дивиденти, игнорирайки интересите на обществото и гонейки високорискови инвестиции, единственият начин за справяне с проблема е спиране на „бонусната система“ на банковия сектор.
Шие Шуанджун: „Естеството на Уолстрийт се промени след финансовата криза от 2008 г., защото то е равносилно на твърдението, че печалбите принадлежат сами на себе си. Но загубата им ще бъде платена от данъкоплатците и правителството. Така това нарушава един основен принцип на капитализма – реципрочността на правата и задълженията. Това е по-близо до социализма.“
Британският колумнист от „Financial Times“ заяви, че капитализмът не е синоним за алчност. Шие Шуанджун посочи, че синоним на капитализма е предприемаческият дух. А социализмът е всъщност синоним на алчност.
По думите му допълнителните печалби на инвестиционното банкиране на Уолстрийт през 2010 г. са достигнали рекордни нива при несигурността на бъдещата икономика. Тази бонус система, която само печели, без да губи, е пагубната причина за финансовата криза.
Относно това Талеб подчертава, че „то нарушава основните принципи на Адам Смит за капитализма“. Капитализмът е също така наричан „свободна пазарна икономика“, или „икономика на частното стопанство“. Негова характеристика е автоматичното регулиране на икономическите дейности чрез пазарния механизъм, а не чрез държавен контрол.
Шие Шуанджун: „Но Америка не може да направи това до такава степен точно сега. Тя може само да подкрепи големите компании, но не може да ги облага с данъци. Възниква този проблем. Така тези големи компании всъщност се превръщат в маскирани държавни предприятия. Това е, което имах предвид с американската тенденция към социализъм. Всъщност монополният капитализъм е социализъм.“
Проф. Шие Шуанджун заяви, че като символ на капитализма, Уолстрийт трябва да преустанови социалистическата система за разпределяне на блага, в която винаги едни взимат печалбата, а други плащат загубата, или печалбата винаги отива в отделни индивиди, а загубата се плаща от цялата държава. В противен случай резултатът ще е не само смъртта на свободата и демокрацията, но и Америка рано или късно ще стигне до национален банкрут, така както някои европейски държави. Социализмът не може да спаси нито Китай, нито Америка.
Анализатори посочват също така, че социалната система на Уолстрийт, както и на развитите европейски и американски държави, техните високи данъци и други видове правителствено участие в икономическата дейност, са всъщност елементи на социализма.
NTD репортери Chang Chun, Li Yuanhan и Sun Ning
- Обсъждане на Закона за българите в чужбина в предаване на БНР
Предестателят на ДАБЧ: Законът за българите в чужбина е необходим, за да въведе ред в принципите, правата и общите положения на нормативната уредба за българите в чужбина.
Проф. Любомир Гаврилов: Ако може с една дума да обобщим какво искаме – това е думата избори. Искаме българите в чужбина да излъчват чрез избори, не по друг начин, свои представители, които да си говорят с Агенцията за българите в чужбина, с министъра на външните работи, с Цецка Цачева и с всички държавни институции.
Д-р Асен Асенов: Моето усещане е, че този документ има в голяма степен пожелателен характер.
„Законът за българите в чужбина е необходим, за да въведе ред в принципите, правата и общите положения на нормативната уредба за българите в чужбина“. Това заяви в предаването „Събота 150“ председателят на Държавната агенция за българите в чужбина Росен Иванов.
„В новия закон не се предвижда създаването на пост на министър, който отговаря или провежда политиката, а се предвижда, че при формирането на всяко правителство да се определи министър от сега съществуващите министри, който да провежда тази политика“, уточни Иванов.
Според проф. Любомир Гаврилов, който е координатор на Преходния обществен съвет на българите във Франция и преподавател в университета във френския град Тулуза, ако се назначи министър за българите в чужбина, емигрантите ще го приемат лошо, или ако стане това – този човек трябва да е някаква безспорна личност.
„Когато Божидар Димитров беше назначен за министър за българите в чужбина, бяхме въодушевени. Обаче се оказа, че общественото мнение в чужбина е абсолютно против. 90% от хората го схващаха това като допълнителна бюрокрация. След това Божидар Димитров предизвика известни скандали, знаем какво се случи. Мисля, че ако вземем предвид този неуспешен опит, в близко бъдеще не би трябвало да се назначава“.
Гаврилов коментира и подготвения проектозакон за българите в чужбина: „Най-важният въпрос за нас – за институционалното представяне на българите в чужбина, не се решава. Хвърля се прах в очите. Сложено е едно заглавие, че има представителство на българите и българските общности в чужбина, а всъщност няма никакво представителство. Ако може с една дума да обобщим какво искаме – това е думата избори. Искаме българите в чужбина да излъчват чрез избори, не по друг начин, свои представители, които да си говорят с Агенцията за българите в чужбина, с министъра на външните работи, с Цецка Цачева и с всички държавни институции. Това е един сложен закон, който не може да се импровизира за една нощ, както си мислят в Агенцията за българите в чужбина. Те предлагат да се избере национален съвет от 15 човека, но ще го избират организациите на българите по света. Значи, че самите българи в чужбина няма да могат да избират своите представители и при това положение те няма да се интересуват от тях и цялата инициатива ще бъде компрометирана в техните очи“.
Д-р Асен Асенов – председател на Центъра на българската общност във Вашингтон, също изказа мнение по темата: „Моето усещане е, че този документ има в голяма степен пожелателен характер. Твърде съм скептичен, че българската държава в този момент има средства, за да осъществи такава широкомащабна политика на работа с българите в чужбина“.Целите интервюта може да чуете в звуковите файлове чрез: http://bnr.bg/Audio.aspx?lang=1026#http://bnr.bg/sites/horizont/Shows/Obzorni/Saturday150/society/Pages/2611balgari-v-chujbina.aspx
Източник: БНР
- Граждани слагат вето на шистовия газ
Гражданска инициатива ще внесе до края на година в парламента подписка за забрана на проучванията и добива на шистовия газ. Инициативата бе учредена днес след поредния протест срещу шистовия газ в т. нар. триъгълник на властта на площад „Независимост“ в София.
Гражданската инициативата е учредена по Закона за прякото участие на гражданите в държавната власт и местното самоуправление. Тя ще внесе текста за забрана на шистовия газ, както и за забрана на технологиите за нагнетяване на въглеродния диоксид в земните недра, каза природозащитникът Борислав Сандов. „Днес се случи нещо много важно и значимо за българската история, защото между Президентството, Народното събрание и Министерския съвет се случи – четвъртата власт – гражданите да инициират една такава законодателна гражданска инициатива“, посочи екоактивистът.
Той обясни, че инициативата ще внесе исканията си в Народното събрание до края на годината. Така те се надяват да дадат допълнителен натиск за забрана на процеса. В документа ще има три изречения: Да бъде променен законът за подземните богатства и да се синхронизират опасните технологии. Второто е за законова забрана на уловителите и съхранителите за въглероден диоксид, третото – за законова забрана на технологията за хидравлично разбиване, хидравличен удар.
За да се разгледат исканията на инициативата в Парламента са необходими минимум 50 подписа, а те вече са събрали около 200 само за днес. Искат да се знае, че има инициатива, която идва и от гражданите, а не от една или друга политическа партия. Тя, според Борислав би трябвало да бъде подкрепена от всички партии. Колкото до това дали очаква подкрепа при гласуването, природозащитникът заяви, че „всички вече изразиха намерение за подкрепа на подобен мораториум“ и остава това да се види на практика.
До момента са забрана на проучванията и добива на шистов газ имаше няколко подписки. Те не са обаче по закона за прякото участие на гражданите в държавната власт и местното самоуправление.
Източник: Фрог нюз
- Секретната Америка
Над 1 милион души обитават паралелния свят, създаден от тайните служби на САЩ след 11 септември. Как функционира този свят и колко струва не ни е дадено да разберем, защото достъпът до тази информация е строго забранен
Алекс Йорданов*
На 26 септември 2002 г. един мъж свидетелства пред комисията на Конгреса за атентатите от 11 септември. Той се обръща към сенаторите със следните думи: „Искам всички американци да ме погледнат в очите и аз да ги погледна в очите и да им кажа: „Казвам се Кофър Блек, ръководя тайните операции на ЦРУ (1974-2002). Всичко, което трябва да знаете, е, че има ПРЕДИ 11 септември и СЛЕД 11 септември. След 11/9 правилата и законите вече не бяха валидни!“
В деня след 11 септември президентът Буш свиква Съвета по сигурността в секретен бункер в подземието на Белия дом.
Неговият съветник по въпросите на тероризма Ричърд Кларк (1998-2001) си спомня: „Президентът ми каза: „Разполагаш с всичко, от което имаш нужда“. И наистина. Всеки път, щом отидех в Конгреса, всички казваха: „От какво имате нужда? Ето ви един непопълнен чек!“
Същия ден в бункера на Белия дом американското правителство дава ход на една толкова тайна и мащабна програма, че едва днес сме в състояние да се досетим за истинските й мащаби.
По-малко от седмица след атаките срещу Световния търговски център (СТЦ) Буш подписва в Овалния кабинет документ, който дава началото на
операция „Грейстоун“, наричана още „Залови и убий“
„За 34 години не бях виждал толкова прецизен документ, и то без никакви финансови ограничения. В резюме вътре се казваше: „правете, каквото намерите за добре, за да свършите работата“, признава Джон Рицо (главен адвокат на ЦРУ, 1975-2009).
Буш разпорежда на ЦРУ да поеме командването на операцията вместо военните.
„За една микросекунда от вързано на верига псе ние се преобразихме в боен звяр: сваляш боксовите ръкавици и всички удари са позволени“, свидетелства Кофър Блек.
На 26 септември 2001 г. Гари Шоен (ЦРУ, 1974-2002) и седем агенти на ЦРУ са парашутирани в Северен Афганистан. „Раздавах пликове с десетки, даже стотици хиляди долари на местните военни лидери и на командирите на Северния алианс. За няколко седмици пометохме талибаните и си върнахме Кабул“, разказва Шоен.
По същото време Джон Маклафлин, номер 2 в ЦРУ, получава телефонно обаждане от шефа си Джордж Тенет. Той слиза в залата за въздушни операции. Тенет се обръща към него: „Ще дадеш ли заповед, Джон?“ Маклафлин поглежда към екрана, на който се вижда автомобил, пътуващ по пустинен път в Йемен. Няколко секунди по-късно един от лидерите на „Ал Кайда“ – Шейх Али, и спътниците му в колата са взривени от безпилотен самолет, управляван дистанционно от 9000 километра разстояние. „Готово, Джордж“, докладва Маклафлин и затваря телефона.
Журналистите за пръв път виждат оръжия, за чието съществуване не са подозирали.
Положено е началото на бясна надпревара във войната срещу тероризма. В следващите години снежната топка, хвърлена от света на разузнаването, ще продължи да набъбва със страшна сила.
В продължение на 2 години с Дана Прист и колегите й от „Вашингтон пост“ разкрихме очертанията на един таен паралелен свят, толкова мащабен и сложен, че е невъзможно да се опознае докрай начинът, по който функционира и се финансира. Научихме само, че съществува. Нарекохме го СЕКРЕТНАТА АМЕРИКА.
Днес в САЩ тази адска машина ползва услугите на 900 000 души с официален достъп до ниво „Строго секретно“.
Всички те са разпределени на 17 000 адреса на територията на цялата страна!
1300 са правителствените агенции, 3666 са частните дружества, работещи по договор с федералното правителство.
Използвайки като претекст борбата с тероризма, администрацията на Буш-младши създава Департамента за вътрешна сигурност (Departement of Homeland Security), под чиято шапка са 17-те главни федерални агенции (ФБР, ЦРУ, NSA (Националната агенция по сигурността), DEA, ATF, Имиграционната служба… и дори НАСА). Сградата, в която всички те ще се помещават и която е в строеж от 2 години, ще представлява най-голямата постройка, създавана някога в Америка, надминаваща дори Пентагона. Всеки щат разполага с fusion centers, които събират и разпределят цялата информация между отделните федерални агенции.
Никой не е в състояние да каже колко струва СЕКРЕТНАТА АМЕРИКА. Бюджетът на NSA например е държавна тайна. Единствено президентът и шепа сенатори, които са го одобрили, знаят цифрите.
А цифрите, свързани с тази „Секретна Америка“, надхвърлят въображението.
Само на ден се осъществяват 1.7 милиарда подслушвания
Като в графа „подслушвания“ влизат проверките на имейли, телефонни обаждания, текстови съобщения, уебсайтове и всички други форми на комуникация, считани за подозрителни от… незнайно от кого!
Този паралелен свят има тайни пипала и в чужбина.
Журналисти, разследвали Гуантанамо, скоро забелязаха, че не всички, задържани в Ирак или другаде в Средния изток като „ценни заложници“ (high value targets), пристигаха в Гуантанамо. Някои изчезваха. Незнайно къде.
„Преценихме, че тези затворници трябваше да бъдат изолирани навън и решението бе да се построят тайни затвори в чужбина. Дотогава никога не го бяхме правили“, признава Джон Рицо (Правен съвет на ЦРУ).
Днес знаем за съществуването на 24 „черни дупки“ (black sites). Това е мрежа от тайни затвори в най-различни страни като Тайланд, Полша, Египет, Йордания и много други. Всички те са финансирани от ЦРУ, а операциите по „изтръгване на информация“ се провеждат от приемащите страни.
Предимството на ЦРУ пред военните във войната срещу тероризма вбесява Доналд Ръмсфелд. С претенцията да е създател на империи той решава да създаде свой собствен таен свят. Има и известно юридическо предимство пред ЦРУ. Секретните операции на Пентагона не се нуждаят от системното разрешение на президента, нито се иска да бъде предупреден Конгресът. По онова време те са част от военните операции в Ирак и Афганистан. Гордостта на Ръмсфелд е наречена JSOC (Joints Special Operations Command). Един от клоновете на JSOC – „тюлените“ (Navy Seals), ще убие Бин Ладен на 1 май 2011 г.
За няколко години администрацията на Буш
създава паралелно тайно правителство, което не се отчита пред никого.
Но за да функционира, тази адска машина се нуждае от специализиран персонал, огромен персонал. И то бързо.
„Аз предприех стъпки в NSA, Джордж – в ЦРУ, всички го направихме. Поради мащаба на поръчката се обърнахме към частния сектор. Щеше да стане по-бързо, отколкото ако обучехме такъв огромен брой държавни служители“, обяснява схемата ген. Майкъл Хайдн.
„Локхийд-Груман“, „Дженеръл Дайнамикс“ и други гиганти на военнопромишления комплекс, по любимия израз на Айзенхауер, също се включват. Довчерашните производители на самолети, танкове и подводници сменят производствения си профил за ден.
Ако през 2001 г. армията разполага с 6 безпилотни самолета, днес те са 6000! „Дженеръл Атомикс“, създателят на безпилотния самолет, предлага 21 различни модела, най-малкият от които е с размер на голяма пчела. За 10 години печалбите на компанията нарастват от 330 млн. долара до 4.2 млрд. долара. Само преди седмици с безпилотен самолет на „Дженеръл Атомикс“ беше ликвидиран говорителят на „Ал Кайда“ – Ануар-Ал Авкали.
Тези ултрамодерни технологии, от които ти настръхва косата, поставят истинските въпроси за индивидуалните свободи. Днес е възможно да ви вземат пръстови отпечатъци с термичен пистолет от 50 метра разстояние, без дори да се усетите! Facial Expression Recognition technology може да идентифицира и скенира костната ви структура от космоса и да определи вашите страхове и настроения.
Този невероятен технологичен и финансов пробив обаче не спира Фарук Умар Муталаб да се качи на самолета за Детройт в Коледата на 2009 г.
„Ако сбъркате правописа, Google автоматично ви пита: „Да не би да търсите…“ Изглежда тази функция не е била заложена в компютъра на имигрантските власти на летището в Лондон. Те изписват грешно само една буква от името му и той преспокойно се качва на борда като редовен пътник. Ами камионетката на „Таймс Скуеър“ (май, 2010 г.) – тогава един продавач на хотдог предупреди полицията за подозрителното возило“, казва Ричард Кларк.
На мен и колегите ми журналисти ни трябваха 10 години, за да разберем, че
един милион души живеят в свят, който преди не съществуваше
Дори не знаем какво точно правят, защото ни е отказано правото да научим как функционира този свят и колко струва.
Има ли място в една истинска демокрация за таен паралелен свят от 1 милион души? Въпреки това Обама не направи нищо, за да забави СЕКРЕТНАТА АМЕРИКА. Напротив – той нареди да се ускори програмата „Грейстоун“, да се заловят и унищожат враговете на САЩ зад граница. На вътрешния фронт той увеличи бюджетите, а Конгресът вече не е в състояние да надзирава разходите. Частните дружества и федералните агенции вече сами определят нуждите си и тяхната цена.
„Ако се случи нещо и станем жертва на атака, републиканците ще се юрнат да ни сочат с пръст и да ни обвиняват, задето сме орязали бюджетите. Политически е крайно рисковано“, оправдава се Ричард Кларк.
Оправдано ли е в сегашната икономическа конюнктура това невъобразимо финансово и човешко разхищение? По наши изчисления фараонският годишен бюджет на СЕКРЕТНАТА АМЕРИКА надвишава с много икономическите стимули от 300 милиарда, които Обама наложи миналия месец, отправяйки предизвикателство към републиканците да го ратифицират в най-кратки срокове в Конгреса.
Паралелният свят на СЕКРЕТНА АМЕРИКА ще продължи да съществува сред нас.
Самият генерал Майкъл Хайдн, ръководил последователно NSA (1999-2005) и ЦРУ (2006-2009), откровеничи: „От 40 години съм в тези среди, но не смея да твърдя, че съм запознат с всички тайни програми и операции, провеждани преди и сега.“
––––––––––––
* Разследващият френски журналист Алекс Йорданов е участник в транснационалното разследване на „Вашингтон пост“ за тайната програма „Грейстоун“, стартирала в рамките на борбата срещу тероризма след атентатите от 11 септември 2001 г.
Източник: в. „Сега“
- Черният петък орезили американските купувачи
Докато тълпите се караха за видеоигри, тостери и хавлиени кърпи, Черният петък сложи черно петно върху американските купувачи.
И доведе до международно осъждане и дори постави въпроса за измеренията на хуманността.
Един от най-възмутителните инциденти за деня се случи в Лос Анджелис, където 20 души пострадаха, след като жена, стремяща се да получи първа достъп до намалени видеоигри, ги напръска с пиперен спрей. Новини за стрелба, юмручни боеве, насилие идват от различни части на страната. Youtube е пълен със заснети срамни сцени. Зрител коментира зад кадър на един от качените клипове: „До там ли я докара човешката раса?“
Подигравките в чуждата преса изобилстват. Холандската държавна телевизия показа стотици нощуващи около магазин на западния бряг и коментира: „Палатки на движението „Окупирай“ в Калифорния няма, но затова пък хиляди чакат с часове, докато съмне и отворят магазините.“ /Ройтерс /.
..
. - След 50 години населението на България ще намалее до 5,475 млн. души
През 2060 г. населението на България ще намалее до 5,475 милиона души. Това сочат данните на Българската академия на науките (БАН). Спрямо последното преброяване на населението от 1 февруари 2011 г. това означава, че на територията на българската държава ще има близо 1/4 по-малко хора.
Сред причините за това намаляване са отрицателният естествен прираст, както и отрицателният външно-миграционен прираст. Сред най-сериозните тревожни черти на демографския профил е смъртността, отчитат от БАН.
Устойчиво задържащата се на високо равнище обща смъртност, съпроводена с чувствително по-ниска раждаемост, предопределя настоящото и бъдещото намаление на населението.
Независимо че детската смъртност след 2006 г. беше занижена под 10 процента, тя продължава да бъде почти два пъти по-висока от тази в страните от Европейския съюз.
От БАН отчитат и различия в равнищата на смъртността по отделни региони, както и между градовете и селата, което говори за неравнопоставеност на населението по местоживеене. Запазват се и съществените различия на смъртността на населението по пол.
През 2060 г. средната възраст на населението ще е около 50 години при 42 години в момента, заяви зам.-председателят на БАН Атанас Атанасов. Тогава населението в трудоспособна възраст ще е 2,7 милиона души, 657 000 ще са на възраст под 14 години, а пенсионерите ще са над 2 милиона души. Според статистиката на БАН през 2060 г. жените в родилна възраст ще са 980 000. През 2001 г. броят им е бил 1,9 милиона души.
За периода 1990-2010 г. населението на страната е намаляло с 13,6 процента. По този показател сме се върнали назад с около 65-70 години и днешният брой на населението е на равнището през 40-те години на миналия век. Според учените спадът на населението ще продължи и през следващите няколко десетилетия, което ще отреди на България място в Европа като страната с най-голямо намаление.
Според статистиката на БАН всяка година на 1000 души умират по 14 човека. Докато в Швейцария на 1000 умират по 8 души. По думите на Атанасов средната продължителност на живота на мъжете у нас през 2009 г. е 70 години, а за жените 77 години. Във Франция например нежният пол живее средно до 85 години. Регистрираната у нас през периода 2001-2009 г. тенденция на повишаване на раждаемостта се пречупва през 2010 г. заради икономическата криза. Особено сериозно е намалението на поколенията в родилна възраст и по-специално на най-младите – до 29 години.
В момента на година се раждат по около 80 000 бебета, докато преди 50-60 години бройката им е била около 170 000. Раждаемостта е най-ниска сред българите и високо образованите, а най-висока – при ромите и ниско образованите групи, както и при малолетните и непълнолетни. Отлагането на раждане на дете е израз не само на влошената жизнена среда и ограниченост на доходите, но и стремеж към по-високо образование и кариерно развитие на младите хора, смятат от БАН.
Зам.-председателят на БАН няма притеснения, че ромите ще станат преобладаваща част от населението. Той обясни, че тревогите идват от високата раждаемост, но смъртността и заболеваемостта при тях са също много завишени. По думите му средната продължителност на живота на ромите е около 50 години.
Десислава Янкова,
в. „Новинар“
- Проектът „Голдман Закс“ за завладяването на Европа
Стивън Фоли, в. „Индипендънт“
Докато обикновените хора се тревожат за икономии и работни места, в коридорите на властта в еврозоната става впечатляваща трансформация. Идването Марио Монти на премиерския пост в Италия е забележително събитие поради повече причини, отколкото е възможно да се преброят. С подмяната на плаващия сред скандали Силвио Берлускони Италия свали несваляемия. Чрез възлагането на управлението на технократи, които не са избрани от народа, отмени обичайните правила на демокрацията и може би самата демокрация.
Чрез възлагането на отговорността на бивш консултант на “Голдман Закс” да управлява една западна държава пък издигна до нови висини политическата власт на инвестиционна банка, за която може би сте си мислели, че е “токсична” тема за политиците. Това е и най-забележителният сред посочените факти – гигантска стъпка напред или може би дори успешната кулминация на Проекта “Голдман Закс”.
Не е само Марио Монти. Европейската централна банка (ЕЦБ), друг ключов играч в драмата със суверенните дългове, е управлявана от друг бивш служител на “Голдман Закс”, а “възпитаниците” на инвестиционната банка господстват в коридорите на властта в почти всички европейски държави, както правеха в САЩ през финансовата криза.
До средата на миналата седмица европейското подразделение на Международния валутен фонд (МВФ) също бе ръководено от човек на Goldman – Антонио Борхес, който подаде оставка по лични причини.
Дори преди промените в Италия нямаше сигнали, че “Голдман Закс” е загърбила практиките, заради които си спечели прякора “Сепията вампир”. Сега пипалата й вече достигат до върха на еврозоната и скептиците се питат колко силно е влиянието й. Политическите решения, които ще бъдат взети през идните седмици, ще определят дали еврозоната може и ще плати дълговете си, а интересите на Goldman са свързани по сложен начин именно с отговора на този въпрос.
В книгата си “13 банкера” Саймън Джонсън, бивш икономист на МВФ, твърди, че в навечерието на финансовата криза “Голдман Закс” и другите големи банки са станали толкова близки с правителството, че САЩ на практика са били олигархия. Европейските политици поне не са “купени и платени” от корпорациите, като колегите си в САЩ, отбелязва авторът. “Вместо това в Европа има един споделен светоглед между политическия елит и банкерите, споделен комплекс от цели и взаимно заздравяване на илюзиите”, отбелязва той.
Това е Проектът “Голдман Закс”. По-просто казано – силна прегръдка с правителствата. Всеки бизнес иска да придвижи напред интересите си пред регулаторните органи, които биха могли да го притиснат в ъгъла и чрез политиците, които биха могли да предоставят данъчни облекчения, но банката вече е отвъд обикновените лобистки усилия.
Goldman е на разположение, за да предостави на правителствата консултации и финансиране, да изпрати хората си на държавни служби и да размаха възможността за доходна работа пред хората, излизащи от правителствата. Проектът предвижда създаването на толкова дълбок обмен на кадри, идеи и пари, че вече става невъзможно да се посочи разликата между обществения интерес и интереса на “Голдман Закс”.
Марио Монти е сред най-известните икономисти на Италия, прекарал е по-голямата част от кариерата си в академичните среди и научни институти, но “Голдман Закс” започва да се интересува от него, когато Берлускони го изпраща в Европейската комисия през 1995 година.
Първо като еврокомисар за вътрешния пазар, а след това като комисар по конкуренцията, той е вземал решения, които биха могли да позволят или провалят сделки за придобивания и поглъщания, по които банкерите на Goldman са работили или са осигурявали финансирането. По-късно Монти председателства комисия по банките и финансовата система в италианското министерство на финансите, която определя финансовата политика на страната.
С тези връзки изглежда напълно нормално “Голдман Закс” да го покани да се присъедини към съвета й от международни консултанти. Над двадесетте международни консултанти на банката действат като неофициални лобисти, защитаващи интересите й пред политиците, които регулират дейността й. Сред консултантите е и Отмар Исинг, който като член на управителния съвет на германската централна банка Bundesbank и ЕЦБ е сред архитектите на еврото.
Може би най-известният бивш политик в банката е Питър Съдърланд, главен прокурор на Ирландия през 80-те години и също бивш еврокомисар по конкуренцията. Сега той е неизпълнителен председател на подразделението на “Голдман Закс” за брокерски дейности във Великобритания, “Голдман Закс” International, а преди колапса и последвалата национализация бе и неизпълнителен директор на Royal Bank of Scotland.
При спасяването на Ирландия от ЕС той беше виден застъпник на страната, твърдейки, че условията по спасителните кредити трябва да бъдат смекчени, за да утежнят финансовите й проблеми. Това лято ЕС се съгласи да намали лихвите по заема за Ирландия.
Да се събират политици с добри връзки след оттеглянето им от правителствата обаче е само половината от Проекта. Другата част е да се изпращат “възпитаниците” на “Голдман Закс” в правителствата. Подобно на Монти, Марио Драги, който пое президентския пост на ЕЦБ от 1 ноември, е бил част от националното правителство и част от “Голдман Закс”. Той е бивш член на Световната банка (СБ) и управляващ директор в италианското министерство на финансите преди да се посвети за три години на поста управляващ директор на “Голдман Закс” International (между 2002 и 2005 година), след което става президент на италианската централна банка.
Драги е следван от противоречива репутация заради счетоводните трикове, прилагани от Италия и други държави от периферията на еврозоната, които преди десетилетие се опитаха да се промъкнат във валутния съюз. Чрез използване на комплекс от деривати Италия и Гърция успяха на понижат видимия размер на държавния си дълг, който според европейските правила не трябва да бъде над 60 % от брутния вътрешен продукт. А умовете зад някои от тези деривати са мъжете и жените от “Голдман Закс”.
Брокерите на банката разработиха редица финансови сделки, които позволиха на Гърция да събере пари и да намали бюджетния си дефицит в краткосрочен план срещу връщане на сумите след известен период. При една от сделките “Голдман Закс” прехвърли финансиране от 1 милиард долара на гръцкото правителство през 2002 година в операция, наречена валутен крос суап (Cross currency swap). От другата страна на сделката, работейки в National Bank of Greece, бе Петрос Христодулу, който е започнал кариерата си в “Голдман Закс” и сега е сочен за ръководител на гръцката агенция за управление на държавния дълг.
Лукас Пападимос, назначеният нов премиер на правителството на националното единство в Гърция, по това време е технократ, управляващ централната банка на страната. Goldman твърди, че намаляването на дълга, постигнато чрез суаповите сделки, може да бъде пренебрегнато от гледна точка на правилата на еврозоната, но изразява известно съжаление за тези операции.
Джералд Кориган, партньор в “Голдман Закс”, който се прехвърля в банката, след като управлява нюйоркския клон на Управление за федерален резерв (УФР) на САЩ, миналата годна заяви при изслушване пред британския парламент: “В ретроспекция е ясно, че стандартите за прозрачност биха могли и вероятно би трябвало да бъдат по-високи”.
Когато този въпрос бе повдигнат при изслушването на Марио Драги пред Европейския парламент за поста президент на ЕЦБ, банкерът заяви, че не е участвал в суаповите сделки от страната на министерството на финансите, нито от страната на “Голдман Закс”.
Оказа се невъзможно да се потърси сметка от Гърция, която според най-новите предложения на ЕС в крайна сметка ще обяви дефолт по дълга си, молейки кредиторите си да приемат “доброволно” намаляване с 50 % на дължимите суми по гръцките облигации. Според сегашното единодушно становище в еврозоната обаче кредиторите на по-големите страни като Италия и Испания трябва да получат изцяло дължимите суми. Тези кредитори, разбира се, са големите европейски банки, а доброто им състояние е основна грижа на политическите лидери.
Съчетанието мерки за икономии, наложена от новите технократски правителства в Рим и Атина и лидерите на останалите страни от еврозоната като Ирландия, и спасителното финансиране от МВФ и Европейския фонд за финансова стабилност (ЕФФС), който до голяма степен е подкрепен от Германия, може да бъде проследено до този консенсус.
“Бившите ми колеги в МВФ тичат наоколо, опитвайки се да обяснят спасителни планове от 1,5-4 трилиона евро, но какво означава това? Означава да се спасят кредиторите на 100 %. Това е друг вид спасяване на банките, подобно на това от 2008 година. Механизмът обаче е различен, този път всичко става на равнище държави, а не на равнище банки, но основната причина е същата”, отбелязва Саймън Джонсън.
Финансовият елит е толкова сигурен, че банките ще бъдат спасени, че някои залагат на този изход. Джон Корзин е бивш главен изпълнителен директор на “Голдман Закс”, който миналата година се върна на Уолстрийт след близо едно десетилетие в политиката и пое контрола над историческата компания MF Global. Той заложи 6 милиарда долара от парите на компанията, че по италианските държавни облигации няма да бъде обявен дефолт.
Когато миналия месец залогът бе оповестен, клиентите и търговските партньори решиха, че е твърде рисковано да правят бизнес с MF Global и компанията се срина за броени дни. Това бе един от десетте най-големи фалита в историята на САЩ.
Смъртната опасност е, че, ако Италия спре да плаща задълженията си, то банките кредитори могат да станат неплатежоспособни. “Голдман Закс”, която е инвестирала над 2 трилиона долара в застрахователни книжа за задълженията на страни от периферията на еврозоната, няма да остане незасегната, особено ако част от тези 2 трилиона долара се окажат свързани с банки, които фалират.
Никоя банка, особено “Сепията вампир”, не може лесно да разплете пипалата си от пипалата на своите партньори. Това е обяснението за спасителните планове и мерките за икономии. Причината, поради която получаваме повече Goldman, а не по-малко. Алтернативата е втора финансова криза, втори икономически колапс. Споделени илюзии, може би? Кой би посмял да провери?
Източник: е-vestnik.bg/ БТА
- Държавни чиновници търсят спасение, пишат закон за „мъртви души“
Автор: Евгений Еков
Исторически доказано е, че няма по-голяма сила, която може да накара бюрократите ни да се размърдат и да покажат колко много „работят“, от пряката заплаха за топлите им местенца.
А когато тази заплаха вземе, че придобие „рисков характер“ за собствената им институция, тогава в тяхната дейност настъпва същински „творчески кипеж“, граничещ с подвиг.
Това става в момента в т. нар. Държавна агенция за българите в чужбина (ДАБЧ), която отдавна загърби своите функции и се превърна в скъпоструваща на данъкоплатците туристическа агенция. Потвърждение на този факт има във всеки един от отчетите на ДАБЧ.
Поредните закани обаче на вицепремиера Симеон Дянков, който след безславното слизане от сцената на Божидар Димитров като министър отговаря и за дейността на ДАБЧ, че предстоят „сериозни“ структурни промени във висшата администрация, явно са подействали като взрив на 6-ия етаж на „Дондуков“ 2.
Изглежда шефовете на „уникалната“ туроператорска фирма все пак са се усетили, че са прекалили с безцелните си воаяжи и са преценили, че сянката на вицепремиера все по-трудно ще прикрива безобразията им, и са взели, че са изковали цял проект на закон. И то не какъв да е, а носещ гордото име Закон за българите и българските общности извън Република България (ЗББОИРБ).
Е, на това му се вика да нанесеш превантивен удар и то право в целта. Нека сега някой да се опита да докаже, че ДАБЧ в сегашния му вид е институция лукс за българската държавност!
Защото, ако т. нар. Агенция за българите в чужбина носи към настоящия момент някому някаква полза, то тя е основно на шефа й Росен Иванов и на още неколцина облажили се покрай него с прескъпи командировки. На никой друг! Нито на страната, нито на диаспората.
ДАБЧ отдавна стана юридическо лице в частна полза, независимо от дефинираното в проекта.
Защото, въпреки че заявената основна цел на предлагания законопроект е да се актуализира нормативната уредба по въпросите за българите и българските общности извън Република България, истинската цел е съвсем различна. И тя е да се докаже колко „незаменима“ е ДАБЧ!
Доказателство за това е, че близо половината (?!) от разпоредбите на закона – от чл.30 до чл. 49 – разглеждат дейността и функциите на ДАБЧ, а не тематиката му!
За да бъде постигната тази цел, създателите на нормативния Франкенщайн, какъвто по същество представлява въпросния проект на закон, са изпаднали в едно безумно словоблудство.
Не че този „подход“ не е характерен като цяло за „творенето“ на законите на прехода, но тук случаят е драстичен. Авторите на проекта на Закон за българите и българските общности извън Република България са изпаднали в състояние на неконтролирана логорея.
За да запълнят със „съдържание“ немалкото страници на законопроекта, „творците“ му са „ползвали“ (разбирайте – преписвали) от почти всички източници, свързани с материята, попаднали им под ръка.
Резултатът от плагиатството им е родил „документ“, способен да откаже да го прочете докрай дори силно изкушен от темата за българските общности в чужбина човек. Този обаче, който мобилизира волята си и все пак се справи с тази нелека задача, ще открие не едно или две законотворчески безумия, записани в проекта.
Една от забележките ми по проекта е принципна и засяга философията му.
Става дума за идеята за централизиране на политиките сред българите в чужбина, прикривана зад разписването на „координаторски“ правомощия на ДАБЧ и може би – на специален министър.
Защото, колкото и невероятно да звучи, в този законопроект отново изпълзява фигурата на министър, отговарящ за провеждането на държавната политика по отношение на българите и българските общности извън Република България. И на това, което той трябва да върши са посветени цели пет члена – от 25 до 29.
Защо въобще трябва да се вписват правомощия на министър, отговарящ/координиращ за работата с българите в чужбина така и не става ясно? Навярно, за да могат някои „наши хора“ да си гарантират място в Министерския съвет (МС) и при следващите управления!
Все пак живеем в нещо като демокрация, колкото и извратена да е тя в нашия вариант, и няма защо да има институции, които авторитарно да координират и да напътстват действията на другите, иначе напълно независими институции.
Пътят, както посочва един от познавачите на проблемите на сънародниците ни в чужбина Йордан Симов, е да се засилят секторните политики в различните институции, имащи отношение към българите зад граница.
Те са тези, които според него реално извършват голяма част от дейностите, особено по отношение на образованието и в други области. В това отношение и досегашният Устройствен правилник на ДАБЧ би бил достатъчен за „координиране“, ако се наложи.
През изминалите години обаче по мнението му намесите на ДАБЧ не допринесоха много за осъществяваните от другите институции политики – нито за повишаване на ефективността им, нито за намаляване на корупционните схеми.
Но основната, бих казал убийствената, грешка на създателите на законопроекта, която сама по себе си го прави безсмислен е, че авторите на този пространен текст не са отчели, че времето много отдавна е задминало творението им и по този начин го е превърнало в мъртвородено.
Най-фрапантният пример за това е опитът законово да се регламентира и дори стимулира преселването у нас на българи, живеещи зад граница.
И доколкото като потенциално желаещи да се преселват в България се визират главно наши сънародници от историческите български общности в чужбина, лансирането на тази идея към днешна дата е, меко казано, абсурдно.
То е нереалистично поради издиханието на българската държава, която трябва да поеме и осигури нормален живот на преселилите се.
Доказа го и последното решение на Народното събрание, че чужденците с български произход, които искат да се заселят трайно у нас, вече няма да могат да ползват безплатно земи от държавния и общински поземлен фонд до три години след пристигането си.
Мярката бе записана в сегашния Закон за българите, живеещи извън Република България, но липсва в новия проектозакон за българите и българските общности извън Република България, публикуван от правителството в портала за обществени консултации.
Остава текстът, който предвижда заселниците да ползват кредити при облекчени условия за покупка на имот, земя и инвентар.
Условията и редът за отпускане на такива заеми ще се определят от МС, уточнява законът, но не дава повече подробности, като например кой ще контролира кой усвоява парите.
Записаното в проекта намерение да се стимулира преселването у нас на нашенци, живеещи зад граница, е и израз на пълното непознаване на всички онези дълбочинни процеси, които протекоха сред българските общности през последните две десетилетия, и които коренно ги промениха.
Явно повечето от онова, да не кажа всичко, което се случи в живота на сънародниците ни от българските исторически поселения – и най-вече в Бесарабия – през отминалите 20-ина години, е останало скрито за авторите на новия законопроект.
И затова те така и не са разбрали, че няколкостотин хилядите българи в Украйна и Молдова, които представляваха естествен резервоар от „преселенци“, е почти пресъхнал.
Селата и градовете на бесарабския юг, където се лееше българска реч, днес са почти тотално оголени от българско присъствие.
За съжаление повечето нашенци, в това число и цели семейства, които в края на 20-ти и в началото на сегашния век имаха горещото желание да се преселят в „историческата прародина“, не го сториха по ред причини.
Една от основните бе държавното бездушие, което България демонстрира спрямо техните въжделения.
С малки изключения, посолствата ни в Киев и Кишинев, както и Генералното ни консулство в Одеса, се превърнаха от посредници в противници на въпросните „национални романтици“, както иронично ги наричаха.
Само мисълта, че няколко десетки, не дай си, Боже, няколко стотин бесарабски фамилии могат да виснат пред вратите на мисиите с искане за съдействие за заселване в България, влудяваше бюрократите и те правеха всичко по силите си да убият това тяхно желание. И като цяло успяха!
Но гладът, безработицата, липсата на перспектива казваха своето и нашенците от Тараклия, Кагул, Болград, Измаил и други български села и градове бяха принудени да потърсят решение другаде.
Жените поемаха към Италия и Испания, мъжете към Русия, децата оставаха на грижите на бабите и дядовците си, селищата се обезлюдяваха, а с тях и шансът бесарабските българи да влеят свежа кръв във фатално застаряващата ни нация.
Даже тези, които по линия на различни неправителствени организации все пак успяха да се доберат до България по някакъв начин, бяха принудени, в крайна сметка, да се върнат назад.
И да разкажат в родните им краища, че България и българите съвсем не са онези, за каквито са ги смятали. Страната ни се оказа мащеха за тях, а „братята“ и „сестрите“ им най-често им обръщаха гръб.
Впрочем, едва ли е случайно, че в проекта за нов закон на държавната политика за трайно установяване на българи от чужбина у нас са отделени – забележете – само две разпоредби!!!
И сякаш за да замажат този позор, в края на законопроекта авторите му са предвидили създаване на Национално представителство на българите и българските общности извън Република България.
Или иначе казано, опитали са се да създадат нещо като покривало на безразличието, с което страната ни вече 22 години се отнася към все още определящите се като българи нашенци в чужбина.
В ДАБЧ обаче са решили, че някой може да представя българите в чужбина, без да е бил избран от тях – чл. 47. (1) Националният консултативен съвет се избира пряко на общо събрание, състоящо се от един представител от всяка от организациите по чл. 36, т. 12 на закона.
Но въпросните „български организации“ често не представят никого, освен себе си. По традиция българските организации зад граница са създавани от подставени лица. Дали планът на ДАБЧ не е сега да възкреси някои „организации“ и да обяви, че те „представят“ българите в чужбина?
Един „Национален съвет“ може да е легитимен, само ако бъде избран от българите по държави, т.е. в избирателни райони, така че българите от четирите краища на планетата да бъдат представени в него! Пример в това отношение е Законът за сръбската диаспора.
Интересно е сравнението между българския проект и сръбския закон – в България Националният съвет е от 15 члена, а в Сърбия Скупщината е от 45 члена. Изрично е записано, че Сърбия не се меси в начина, по който диаспората ще избере своите представители.
Как избираме представителите на българската диаспора? Изрично е записано, че обикновените българи нямат право на глас. Ще гласуват единствено „организациите“, като всяка „организация“ ще има по един глас.
Публична тайна е, че офанзивата за новия ЗББОИРБ (какво съкращение само!) е продиктувана и от идеята да се узаконят таксите за издаване на удостоверения от ДАБЧ. Като се има предвид обаче, че подобни удостоверения се издават не само на кандидати за гражданство, тяхното въвеждане би било грешка.
Защото, както правилно заключава Йордан Симов, не се прави политика на приобщаване чрез всевъзможни спънки и неразбиране на символното значение на документа за български произход, което наистина включва и чувството на унижение на хората, които са страдали, за да бъдат българи. Взимането на такси в този случай действително би имало обратен ефект. Както, уви, толкова други действия на родната бюрокрация.
Въвеждането на такси за издаване на удостоверение за български произход би било поредна политическа грешка!
Българите от чужбина и без това са унижени от процедурата и самата необходимост да доказват пред не особено дружелюбни бюрократи принадлежността си. А какво остава, ако трябва и да плащат, за да бъдат признати за такива?
Да не говорим, че има студенти от страни като Молдова, например, учещи в наши провинциални висши училища, за които самото отиване до София си е сериозен разход, камо ли да трябва да бъдат товарени с допълнителни такси…
Рядко съм виждал законопроекти така ясно издаващи интересите на институциите, които са ги изготвили. Става дума за интересите на ДАБЧ, които не винаги са интересите на българите в чужбина.
Готвят закон за „мъртви души“!
Източник: News.ibox.bg
ВИЗИТКА:
Евгений Еков е завършил през 1986 г. История във ВТУ „Св.св. Кирил и Методий” – Велико Търново. В периода 1989 – 1997 г. е възстановител и член на редакционния съвет на в. „Македония”.
През 1990 – 2001 г. е член на Управителния съвет на Македонския научен институт. През 1990 – 1995 г. е отговорен секретар на ВМРО – Съюз на македонските дружества. През 1995 – 1997 г. е съпредседател на ВМРО – Съюз на македонските дружества.
През 1994 – 1997 г. е народен представител в 37-ото НС от 10-ти МИР, Кюстендил. Член е на Комисията по национална сигурност и на Групата за приятелство с Македония.
През 1997 – 1998 г. е началник на отдел „Връзки с обществеността” в Министерство на отбраната. През 1999 г. е зам.-началник на управление „Координация и анализ” на Министерство на външните работи (МВнР).
През 2000 – 2001 г. е началник на отдел „Анализи и прогнози” в МВнР.
През 2001 – 2005 г. е извънреден и пълномощен посланик на България в Молдова. През 2005 – 2006 г. е началник на сектор в дирекция „Европа-III” на МВнР.
През 2006 – 2009 г. е редактор в отдел „Анализи” на в. „Монитор” и на в. „Политика”. Автор е на статии, анализи, коментари и интервюта по етническите проблеми, въпроси на външната политика на България, националната и регионалната сигурност в пресата, научни и специализирани списания и сборници, и в други издания.–––––––––––––––––-
Бел.ред: Във връзка с интервюто (линк) на г-н Росен Иванов пред Еврочикаго, редакцията ни е готова да публикува и вашите мнения за готвения закон.
- ЧЕШКОТО ПРАВИТЕЛСТВО ЗАБРАНЯВА КОМУНИСТИЧЕСКАТА ПАРТИЯ
24 Ноември 2011 г., Прага
Чешкото правителство ще реши идния месец дали да предприеме юридически стъпки, за да забрани Комунистическата партия заради твърдолинейната й позиция и връзките й с бившия режим, който изби стотици политически затворници. Това заяви премиерът Петър Нечас, цитиран от Асошиейтед прес.
Нечас каза, че експертен екип от министерствата на правосъдието и вътрешните работи разполага с месец, за да изготви предложение за забраната. След това правителството ще реши дали да поиска от Върховния административен съд да забрани партията.
Днешното съобщение бе направено, въпреки че няколко анализа показаха неотдавна, че няма юридическо основание партията да бъде забранена, отбелязва АП.
За разлика от повечето други комунистически партии в региона, които се включиха в лявото политическо пространство, комунистическата партия в Чехия, която е четвъртата по големина, запази твърдолинейната си позиция.
–––––––––––––
В същото врерме червеният лидер у нас Сергей Станишев става най-ляв и в Европа. Вождът на БСП ще е новият шеф на всички леви в ЕС, макар и временно – засега, съобщава http://www.vsekiden.com
Станишев става най-ляв и в Европа
Червена агитка заминава за Брюксел да ръкопляскаЧервеният лидер у нас Сергей Станишев става най-ляв и в Европа. Вождът на БСП ще е новият шеф на всички леви в ЕС, макар и временно, до 28 и 29 ноември 2012 г.
Съветът на Партията на европейските социалисти се произнесе кой да седне на мястото на сегашния председател на ПЕС Пол Нируп Расмусен, който преди дни обяви, че се оттегля сега и няма да се кандидатира на конгреса догодина за нов лидерски мандат.
Точно Расмусен бил поканил Станишев да поеме ПЕС.
Макар и временно на поста – до есента на 2012 г., когато е редовният конгрес на ПЕС и избор на председател, Станишев се е заел сериозно да блесне пред левите колеги в Европа. Като начало евродепутатът Кристиан Вигенин е организирал мощна агитка – делегация от 40 леви кметове и активисти, които да посрещнат с овации триумфа на Сергей.
Освен това, Станишев и верните му в БСП виждат в лидерството му в ПЕС коз, с който да излязат срещу тръгналия мощно към шефския кабинет на „Позитано” 20 Георги Първанов. Конгресът на БСП пък се очаква да е идващата пролет. Съвсем логично европостът на Станишев ще го бетонира и в столетницата.
- Съдът отмени забраната за назначаването на дипломати от ДС
Конституционният съд обяви за противоконституционни текстове от Закона за дипломатическата служба, с които не се позволява на сътрудниците на Държавна сигурност да се назначават за посланици или да заемат ръководни постове в МВнР.
Това съобщиха от КС. Съдът беше сезиран от БСП и ДПС, след като президентът Георги Първанов наложи вето на закона, но то не мина през парламента.
В мотивите на магистратите е записано, че „негативната общественополитическа и ценностна оценка по отношение на дейността на тайните служби на тоталитарната държава не бива да се смесва с въпроса за конституционните права на гражданите в съвременното демократично общество. Подобни негативни оценки за миналото не могат да бъдат основание за ограничаване на конституционните права на български граждани при действието на демократичния основен закон на страната от 1991 г.“, предаде БТА.
Според КС принадлежността към ДС не може да бъде основание за ограничаване на конституционни права, и в частност – за забрана за заемане на определена длъжност. „С оспорените лустрационни текстове по недопустим начин се въвежда колективна отговорност, без да се преценява конкретната дейност на отделните лица. Независимо от факта, че в общественото съзнание се е установило отрицателно отношение към органите на ДС и нейните сътрудници, конституционно недопустимо е законодателно да се създава презумпция за колективна укоримост, без установяване на дейността на всяко отделно лице“, пише още в решението.
Магистратите са отменили и текста, според който министърът определя външната политика на страната. Мотивът е, че тя се определя от цялото правителство и президента, и тези правомощия на държавния глава и кабинета са записани в конституцията.
Трима от съдиите обаче са подписали с особено мнение – това са Владислав Славов, Благовест Пунев и Румен Ненков. Според тях атакуваните текстове от закона не са дискриминационни, тъй като не предвиждат ограничения на права, въз основа на някой конституционен текст.
Съдът оставя без уважение искането за обявяване на целия Закон за изменение и допълнение на Закона за дипломатическата служба за противоконституционен.
Миналата година Комисията по досиетата обяви данни, от които стана ясно, че близо половината от действащите посланици и консули са били сътрудници на бившите тайни служби. Кабинетът веднага заяви намерение те да бъдат върнати в страната, въпреки че по закон посланиците – в случая общо 35, трябва да бъдат отзовани от държавния глава. Първанов категорично обяви, че има забележки само към един от въпросните диломати и отказа да подпише укази за освобождаването, определяйки промените като лустрационни.
Въпреки това, част от посланиците бяха върнати в София с формулировката за безсрочни командировки в София, а външният министър Николай Младенов обяви, че до края на годината това трябва да се случи с всички.
От Външно министерство обявиха, че когато се запознаят с решението на съда, тогава ще го коментират, съобщи Mediapool. От ведомството обаче увериха, че то няма да се отрази на заявената воля да не бъдат изпращани агенти на ДС за посланици.
Новоизбраният президент Росен Плевнелиев пък вече обяви, че първият указ, който ще издаде, е за отзоваването на въпросните дипломати.
Неотдавна стана ясно, че четирима посланици с досиета съдят министерството заради принудителното им връщане в София.
Източник: Dnes.dir.bg