Авторски
- Коледни пости
След 14 ноември деня в памет на св. апостол Филип започва четиридесетдневният пост, наричан често „четиридесетница на ап. Филип“. Той е установен в чест на Раждането на Спасителя, за да се подготвят християните чрез покаяние, молитва и пост и с чисто сърце да посрещнат празника Рождество Христово. По време на тези 40 дни не се разрешава да се яде месо, както и всички животински продукти – яйца, мляко, сирене, кашкавал, извара. Алкохолът също е забранен, с изключение на виното. Червено вино може да се употребява всеки ден по една чаша, с изключение на сряда и петък. Виното е единствения алкохол, който се разрешава по време на поста, тъй като е символ на Христовата кръв.
Подробен календар на коледните пости – какво се разрешава
15 – 22 ноември- само растителна храна с олио (21 ноември Въведение Богородично)
23 – 29 ноември – разрешава се риба
30 ноември – 6 декември – разрешава се риба (От Андреевден до Никулден 7 декември)
13 декември- разрешава се риба
14 -19 декември – разрешава се риба
20- 24 декември – само растителна храна с олио (От Игнажден до Бъдни вечер)
25 декември – Блажи се (Не се пости дори ако се случи в сряда или петък)Изключение от Коледните пости църквата прави за децата, бременните жени, болните и възрастните хора, на които са разрешени мляко и млечни продукти.
Постът обаче не включва само ограничения в хранителния режим. Желаещите да постят не трябва да имат интимни отношения, трябва да се въздържат от изречени лоши думи, както и от лоши помисли и шумни забавления. По този начин пречистването трябва да стане освен физически, но и духовно.
Постът се нарича още Малка Света Четиридесетница. През тези дни на пост и молитви човек трябва с делата си да покаже, че искрено се е разкаял за волните си и неволните грехове, да потърси опрощение, да се изповяда и причести със светите Христови тайни дарове.
Постът не е цел, а средство за смирение на плътта и очистване от грехове. Без молитва и покаяние постът се превръща само в една диета. В нашата съвременност постите са загубили религиозното си значение за голяма част от хората – те или се отнасят пренебрежително към тях или ги свеждат до обикновена диета. Ако пристъпите към тях обаче единствено с надеждата, да свалите няколко излишни килограма, сигурно ще останете разочаровани. Смисълът на постите е съвсем друг – постигане на хармония между душата и тялото.
За православния човек постът е съвкупност от добри дела, искрена молитва, въздържане от всичко, включително и от храна. Телесният пост заедно с духовния образуват истинският пост. Някои духовници смятат, че не е толкова важно да се спазва стриктно физическият пост. Човек трябва с делата си да покаже, че искрено се е разкаял за волните и неволните си грехове и да търси опрощение. Същественото при поста не е гладуването, а промяната на живота и духовното разположение на вярващите.
Затова постът изисква не само да изключим от менюто си месото и млечните продукти, но и да пречистим мислите си от злободневните проблеми, агресията и завистта към околните, които са разрушителни най-вече за самите нас.
Ако не сте вярващи, сигурно ще си кажете, какъв е смисълът. Фактът, че постите са начин за постигане на хармония от най-дълбока древност и съществуват не само в християнството, но и в будизма, юдаизма и мюсюлманството, говори, че смисълът им е универсален и не се свежда до една определена религия.
Какво да хапваме по време на постите?
Организмът ни има нужда от белтъчини, така че изключвайки месото и млечните продукти е нужно да ги заместим с такива от друг произход. Това са ястия с :
боб, леща, ориз (особено кафяв), булгур (пшеница), нахут, гъби, авокадо, всякакъв вид кълнове, соеви продукти – тофу, мляко, соева кайма и шницели, растителен кашкавал и сирене, сушени плодове, кълнове и пълнозърнести продукти. Добавете и ядки и семена в менюто си – фъстъци, орехи, лешници, бадеми, сусам, тиквено и слънчогледово семе и другиПо време на постите е нужно да хапваме и повече плодове и зеленчуци, който да донесат на организма ценни витамини и минерали – не забравяйте да включите в менюто ябълки, портокали, киви. По време на коледните пости е сезона на картофите, зелето, цвеклото, карфиола, броколите, морковите, спанака, праз, тиквата, все още има патладжани. Освен това можете да хапвате и грах, бамя, брюкселско зеле, царевица, боб.
Почти всички видове макаронени изделия са подходящи за пости. Все пак обърнете внимание на етикета, дали не е отбелязано наличието на яйца или други животински продукти. Зехтинът както знаете има свойствата да изчиства организма от натрупаните мазнини, така, че използването му ще спомогне още повече за прочистването на организма от токсините.
Както стана ясно има дни, в които да се яде риба е позволено (на Никулден даже задължително), това важи само за миряните – служителите на манастири и църкви, спазват строг пост. Ето и някои от рибите, които са с най-високо съдържание на белтъчни: риба тон, херинга, лефер, паламуд, скумрия, сардина, хек, сафрид, бяла риба, пъстърва.
Всъщност, ако правилно съставите менюто си по време на Коледните постите, дори е възможно да не усетите лишение. Не случайно те се наричат „рибни” – през повечето време е разрешено яденето на риба и безгръбначни – охлюви, калмари, скариди и всякакви други морски дарове. Те са едни от най-полезните, вкусни и леки храни. Трябва да спазвате строг пост (единствено растителна храна с олио) само през дните от 15 до 22 ноември и от 20 до 24 декември, всички сряди и петъци. Не рядко постите стават повод да обогатим еднообразното си меню и да се храним с вкусни и полезни продукти, които иначе рядко присъстват на масата ни.
До 21 ноември се спазват се всички забрани, отнасящите до Вълчите празници!
На 14 ноември Православната църква прославя Свети апостол Филип и отбелязва Коледни заговезни след което започва 40-дневния Рождественския пост, които завършва на 24 декември – Бъдни вечер.
Леки и спасителни пости!
Pravoslavieto.com, hera.bg - Документалният филм на Чарлс Фъргюсън „Inside Job“ (видео)
Inside Job (2010) е документален филм на Чарлс Фъргюсън (Charles H. Ferguson) за финансовата криза от края на първото десетилетие на двадесет и първи век. Според самия Фъргюсън, филмът е за „систематичната корупция във финансовия сектор на САЩ и последиците от тази корупция.“ В петте си части филмът изследва как промените в регулациите и банковите практики са спомогнали за създаването на кризата. Филмът е спечелил Оскар (Academy Award) в категорията „Най-добър документален филм“ . (Тук филмът е с български субтитри – кликнете на иконката на малкото телевизорче, за да го гледате на голям екран).
Inside Job
The documentary is in five parts.
It begins with a look at how Iceland was highly deregulated in 2000 and its banks were privatized. When Lehman Brothers went bankrupt and AIG collapsed on September 15, 2008, Iceland and the rest of the world went into a global recession.
Part I: How We Got Here
The American financial industry was regulated from 1940 to 1980, followed by a long period of deregulation. At the end of the 1980s, a savings and loan crisis cost taxpayers about $124 billion. In the late 1990s, the financial sector had consolidated into a few giant firms. In 2001, the Internet Stock Bubble burst because investment banks promoted Internet companies that they knew would fail, resulting in $5 trillion in investor losses. In the 1990s, derivatives became popular in the industry and added instability. Efforts to regulate derivatives were thwarted by the Commodity Futures Modernization Act of 2000, backed by several key officials. In the 2000s, the industry was dominated by five investment banks (Goldman Sachs, Morgan Stanley, Lehman Brothers, Merrill Lynch, and Bear Stearns), two financial conglomerates (Citigroup, JPMorgan Chase), three securitized insurance companies (AIG, MBIA, AMBAC) and three rating agencies (Moody’s, Standard & Poors, Fitch). Investment banks bundled mortgages with other loans and debts into collateralized debt obligations (CDOs), which they sold to investors. Rating agencies gave many CDOs AAA ratings. Subprime loans led to predatory lending. Many home owners were given loans they could never repay.
Part II: The Bubble (2001-2007)
During the housing boom, the ratio of money borrowed by an investment bank versus the bank’s own assets reached unprecedented levels. The credit default swap (CDS), was akin to an insurance policy. Speculators could buy CDSs to bet against CDOs they did not own. Numerous CDOs were backed by subprime mortgages. Goldman-Sachs sold more than $3 billion worth of CDOs in the first half of 2006. Goldman also bet against the low-value CDOs, telling investors they were high-quality. The three biggest ratings agencies contributed to the problem. AAA-rated instruments rocketed from a mere handful in 2000 to over 4,000 in 2006.
Part III: The Crisis
The market for CDOs collapsed and investment banks were left with hundreds of billions of dollars in loans, CDOs and real estate they could not unload. The Great Recession began in November 2007, and in March 2008, Bear Stearns ran out of cash. In September, the federal government took over Fannie Mae and Freddie Mac, which had been on the brink of collapse. Two days later, Lehman Brothers collapsed. These entities all had AA or AAA ratings within days of being bailed out. Merrill Lynch, on the edge of collapse, was acquired by Bank of America. Henry Paulson and Timothy Geithner decided that Lehman must go into bankruptcy, which resulted in a collapse of the commercial paper market. On September 17, the insolvent AIG was taken over by the government. The next day, Paulson and Fed chairman Ben Bernanke asked Congress for $700 billion to bail out the banks. The global financial system became paralyzed. On October 3, 2008, President Bush signed the Troubled Asset Relief Program, but global stock markets continued to fall. Layoffs and foreclosures continued with unemployment rising to 10% in the U.S. and the European Union. By December 2008, GM and Chrysler also faced bankruptcy. Foreclosures in the U.S. reached unprecedented levels.
Part IV: Accountability
Top executives of the insolvent companies walked away with their personal fortunes intact. The executives had hand-picked their boards of directors, which handed out billions in bonuses after the government bailout. The major banks grew in power and doubled anti-reform efforts. Academic economists had for decades advocated for deregulation and helped shape U.S. policy. They still opposed reform after the 2008 crisis. Some of the consulting firms involved were the Analysis Group, Charles River Associates, Compass Lexecon, and the Law and Economics Consulting Group (LECG).
Part V: Where We Are Now
Tens of thousands of U.S. factory workers were laid off. The new Obama administration’s financial reforms have been weak, and there was no significant proposed regulation of the practices of ratings agencies, lobbyists, and executive compensation. Geithner became Treasury Secretary. Feldstein, Tyson and Summers were all top economic advisors to Obama. Bernanke was reappointed Fed Chair. European nations have imposed strict regulations on bank compensation, but the U.S. has resisted them.
Budget $2 million
Box office $7,871,522
Total Lifetime Grosses
Domestic: $4,312,735 54.8%
+ Foreign: $3,558,787 45.2% - Глас народен, глас Божи…
Народе Български…
Опитвах се да премълча, да премълча това, което става на този етап, но не мога да се сдържа. Народе Български – как е възможно, как? Къде сте, Български пълководци, да видите как сега тези, които предадоха вас, сега предават целият Български народ. Но тогава народът беше буден и настана, а сега тъпчат го, изплюват му се в лицето – ние по нашият край му казваме сурата. Къде е Петко… войвода, защо не се роди поне един като него? Той такива като днешните ни управници им теглеше куршума, защото знаеше, че те са язва, те са рана, която ще се отвори. Слушам, гледам как един самозван надут министър на финансите заплашва тези хора, които хранят България. Видите ли на – че ако излезнете на протести, ще ви резна още от парите. Тези, които не питат дали е добре Бойко Борисов и не му лижат г*за, а стават рано и отиват да обработват земята. Тази земя, която е изхранвала народа, Българина; на тази земя, където са се родили толкова големи хора; тази земя, където ние живеем; тази земя, където Бог е създал така, че да има всичко. Но ето на – зададе се един, който нито я Обича, нито Обича народа на тази земя. Заплашва. Ми ти си за куршум бе, Г-н Дянков. Другият главен герой, наперен Дедо Пейо. Ако не бъде отпуснато на неговото ведомство толкова и толкова пари, щяло еди какво си, еди какво си. Питам го аз, простият, защото така се изразяваше Г-н Цветанов на някои свои изказвания по време на обиколката си из народа на България – че на, видите ли, ние сме прости, не можем да четем, не можем да пишем, а само слушаме. Ти, г-н Цветанов – не си ли най-послушната гейша? И идва ред на пълководеца. Генерала ли му казваха, не знам. Къде си, народе Български, или май те затриха, ако не са те, още в скоро време ще те. И не се сърди на никого, защото ти сам си избра това. Та не да ни се надсмиват гърците, та не да ни се надсмиват всички останали. Един човек решава какво, къде, как. В анонс с това – не, че преди не го решаваше един човек, но не закриваше държавният резерв, напротив, създаваше още и още. Има доста Български поговорки, които сега олицетворяват днешният ни колапс. „Каквото повикало, такова се обадило”. Не искам да употребявам епитети, не искам да си хабя за тези господа речника – достатъчно ми е цветущ, ако го пусна в действие. Само ще ви кажа, Г-да на кормилото на държавата, които сте. Тази поговорка важи и за вас – и отсега нататък внимавайте в действията си, че скоро може и да ви заличат.
Нури Джурин
Нури Джурин е роден през 1971 г. в гр. Ягоруда. Работил е като барман, сервитьор, масажист, строител. Автор е на три поетични книги – „Когато луната целуне земята“ (2006), „Ад и Рай“ (2007) и „Признателност“ (2009).
Източник: Публикация във Фейсбук
- Идва ли краят на американската мечта?
Американците търсят нови спасители. Затова изборите през 2012-а могат да се окажат исторически вододел
„Independent on Sunday“
„Преди 10 години имахме Джони Кеш (фамилията му в превод от англ. език означава пари в брой), Боб Хоуп (надежда – англ.) и Стив Джобс (работни места – англ.)“, гласи солена шегичка, станала популярна, след като Силиконовата долина изгуби един от символите си. „Сега вече няма пари в брой, няма надежда, няма и работни места“. Тази шега може и да не е претендент за Нобелова награда за смешна история, но показва мрачното настроение, което цари в Америка – година преди страната да произнесе присъдата си дали Барак Обама заслужава втори мандат в Белия дом.
Преди провеждане на президентски избори се говори, че вотът ще бъде исторически вододел, за да подхожда на двамата кандидати, които наистина са се подготвяли за поста през миналия век: 1932 г., която предшества избора на Франклин Рузвелт и последвалите пет десетилетия господство в Белия дом на Демократическата партия; голямото поражение от Рейгън през 1980 г., когато официално бе направена консервативна промяна в националната политика, която продължава и до днес.
Смяташе се, че 2008 г. ще донесе ново начало – не само заради цвета на кожата на победителя, но и заради очакванията за промяна и възраждане, които изглеждаше, че набират скорост, въпреки най-лошата икономическа криза след Голямата депресия, която докара в Овалния кабинет Франклин Делано Рузвелт. Ситуацията обаче не бе такава.
Големите надежди могат да създават големи, неоправдани очаквания
Това се случи и с Обама. Бляскавото обещание не бе изпълнено, поне засега; донякъде заради неговата неопитност (той бе само две години в Сената, когато през 2007 г. бе обявена кандидатурата му); донякъде заради изключителния инат на опонентите му от Републиканската партия; но преди всичко заради икономическата криза, която се оказа по-сериозна и по-трудна за разрешаване, отколкото почти всеки очакваше.
Истината, изразена в цифри, бе представена преди дни в последните прогнози на Федералния резерв – централната банка на САЩ. Икономическият растеж в следващите три години едва ли ще надхвърли 2.5% – значителен според остарелите евростандарти, но едва достатъчен, за да не изостава от увеличаващата се работна сила. Дори и да предположим, че е избегната нова рецесия, то безработицата ще продължава да е почти 9%, когато се проведат изборите, а в края на 2014 г. вероятно все още ще е над 7%. Това подобряване на ситуацията може да окаже влияние върху увеличаване, но не на свободните работни места, а на броя на американците, които са се отказали да търсят работа. Помнете също така, че нито един президент след Рузвелт не е бил преизбиран, когато безработицата е била над 7.2%.
Цифрите обаче показват само част от ситуацията. Те не могат да опишат задълбочаващото се чувство на упадък; усещането, че тази криза не е само временен обрат, а постоянна инфекция, влияеща на националното благополучие. Докато икономиката бе в добра форма, несправедливостите и недостатъците на системата бяха прикривани.
Повече от десетилетие се появяват обезпокоителни сигнали
– нарастващите бюджетни дефицити, увеличаващите се задължения на хората и стагнацията в доходите на средната класа. Голямата рецесия ги извади на показ и те могат да вдъхновят американците да се променят. Доминиращите емоции днес са безсилие и гняв. Не можете да ги измерите с възхода на дясното движение „Чаено парти“ и на лявото „Окупирай Уолстрийт“. От идеологическа гледна точка те се намират на двата противоположни края – първите смятат правителството за източник на всеки проблем, а другите настояват властта да се справи с несправедливостите на капитализма.
В сравнение с „Окупирай Уолстрийт“ „Чаеното парти“ е почти организирана политическа сила, която в момента тласка напред Републиканската партия. Но по начин, по който представляват двете страни на една монета. И двете движения са гневни на статуквото. Мразят системата, в която управляват парите; политиците са зависими от финансовите си благодетели, а изпълнителните директори си плащат безсрамно високи бонуси, дори и когато са докарали компаниите си до дъното.
Още по-важно – Голямата рецесия създава измамното усещане и за американската мечта. Правото да натрупаш състояние винаги е било част от тази мечта, но при определени условия, свързани с честност. Тези условия са достигнали своя предел. Не минава и седмица, без да се появят нови статистически данни, които показват, че националното богатство е все по-концентрирано в ръцете на много малко хора. Пропастта между много заможните и останалите американци е по-голяма след депресията от 1929 г. Либералите обвиняват намаляването на данъците, което предприе Буш през 2001-2003 г. Това обаче само затвърди тенденцията технологичният напредък да възнаграждава собствениците на капитал и изключително сръчните, докато глобализацията на пазара на труда унищожи милиони работни места за американската средна класа в традиционните сектори на икономиката.
Друго отмиращо мнение е, че
всяко следващо поколение ще бъде по-добро от предишното
Съвременните млади американци може да живеят по-зле от родителите си в свят, където пълната заетост на работната сила в традиционния смисъл може да се постигне завинаги. Освен това се предполага, че образованието е ключът към непрекъснато нарастващото благополучие. Американците често са атакувани с доказателства, че училищните им стандарти изостават опасно след основните им конкуренти от Азия и Европа.
Вярно е, че целият свят завижда на американските университети – доказателство за това са чуждестранните студенти, които се тълпят към тях. Средните дългове на студентите в САЩ са се увеличили до над 25 000 долара на човек, което е рекорд, и сега общо заемите на студентите превишават задълженията по кредитни карти. Това става в момент, когато намаляват добре платените работни места, които ще позволят на завършващите да изплащат кредитите си. Смяташе се, че Америка е място на социална мобилност. Всъщност проучванията показват, че ако си роден в бедно семейство, имаш по-голям шанс да забогатееш в Канада или някои европейски страни, отколкото в САЩ.
Това ни връща към Стив Джобс. Несъмнено той бе титан в съвременния бизнес и е сравняван с Томас Едисън или Хенри Форд. Но тъгата след смъртта му показва нещо друго – усещането, че определена част от Америка си отиде с него;
Америка, в която две деца могат да променят света от гаража си
Подобни страхове, разбира се, са доста преувеличени. САЩ все още са най-творческото място на земята и доказателство за това са получените патенти, спечелените Нобелови награди и маниите, които завладяват света – да не споменаваме безмилостния индустриален шпионаж, на който САЩ са подложени от страна на Китай, Русия и др. Осезаемо е чувството, че ХХI век няма да принадлежи на Америка и глобалното икономическо превъзходство пресича Тихия океан.
Затихващата сила на САЩ в чужбина допринася не толкова болезнено, но пък осезаемо за усещането на упадък. Срещата на Г-20 в Кан подчерта това. Преди Вашингтон бе смятан за потенциален спасител на еврозоната. Сега, затънали в дългове, САЩ са просто наблюдател. Всички погледи са насочени към Китай, който притежава резерви на стойност 3.2 трилиона долара.
Във военно отношение, разбира се, Америка остава ненадмината, единствената световна суперсила, която може сама и веднага да изпрати многобройни войски навсякъде по света. Вашингтон обаче вече не може да си позволи втори Ирак или Афганистан – войни, които струваха над 1 трилион долара.
Влиянието на Америка намалява дори и в региони, където имаше традиционно господство. САЩ не могат да моделират близкоизточния мирен процес; гледаха отстрани Арабската пролет; а честно и със съжаление в гласа сътрудник на Обама каза, че „бяха на задна линия“ във войната на НАТО в Либия. Подобен подход може да създаде забележимо дипломатическо и финансово присъствие, но бе лек удар за защитниците на американската изключителност и за глобалните претенции на страната.
Въпреки това няма разочарование и усещане, че старият модел вече не работи. Когато времената бяха добри, несъвършенствата нямаха значение: федералното правителство традиционно бе далечна реалност, а разделението на властите е вписано в конституцията. Но когато времената са лоши, хората гледат към Вашингтон с надеждата да получат решение. Затруднено положение, в което е страната, повдига въпроси дали двупартийната система в настоящата й форма функционира.
Американците общо взето са прагматици и с умерени възгледи
Те вече гледат към Вашингтон и виждат само поляризация и вечни спорове между двете партии. В американската система на разделение на властта политиката може да работи само ако се правят компромиси. Според мнозинството от настоящите сенатори и конгресмени, основната заплаха, пред която се изправят, не е опозиционната партия по време на избори, а по-радикален съперник от собствената партия, в която малцинство от посветени активисти решават изхода.
Резултатът е Демократическа партия, в която доминира либералното крило, и републиканска фракция, която е станала по-консервативна от всякога. Всеки се е окопал дълбоко в идеологическото си укрепление. Американците са благосклонни към силни аргументи и разделено правителство – но не разделено по този начин. Разделението на властите е направено много добре, но когато един законодателен орган (Сенатът) изисква гласовете на 60 от всичките 100 членове за най-малко спорни закони, нещата се променят. След разногласията при гласуваното през лятото на увеличаването на тавана на националния дълг, националното недоволство се превърна в отвращение. Направено наскоро проучване по поръчка на Си Би Ес, в. „Ню Йорк таймс“ показа, че одобрението за работата на Конгреса е само 6%.
Изглежда обаче нищо не се променя. Преди дни Камарата на представителите успя да приеме с мнозинство от 396 срещу 6 гласа резолюция, която утвърждава „Вярваме в Бог“ като официалното мото на САЩ. Но останалите важни въпроси са обречени на провал. Омразата на републиканците към по-високите данъци, дори и за свръхбогатите, блокира закон, който би осигурил работни места на стотици хиляди. Подобно противопоставяне изглежда ще попречи и на двупартийната „суперкомисия“ в Конгреса, създадена при сключването на сделката за тавана на дълга. Неуспехът може да се изрази в ново понижаване на рейтинга на САЩ от рейтинговите агенции – и да увеличи презрението на обикновените граждани към политиците.
Не е чудно, че американците търсят нови спасители. Не е чудно, че се появиха леви и десни протестни движения. Не е чудно, че популярността на политиците с оригинални възгледи като доста грубия в изказа си губернатор републиканец от Ню Джърси Крис Кристи или преподавателката в Харвардския университет Елизабет Уорън, кандидат на Демократическата партия за Сената, тормози Уолстрийт и финансовия сектор.
Бунтарското настроение също така помага
да се обясни необичайната борба за президентската номинация на Републиканската партия през 2012 г.: отказът да приемат опитния Мит Ромни и флиртът с алтернативните кандидати, сред които е бившият собственик на пицарии Хърман Кейн, чиято кандидатура, както изглежда, може да залезе, но не само заради отправените му обвинения в сексуално посегателство.
До изборите все още има една година и резултатите от тях са доста неясни. Обама би имал сериозни притеснения при нормална обстановка, когато одобрението му е само 45% и 75% от американците са на мнение, че страната е „поела по грешен път“, според едно от последните проучвания на общественото мнение. Но както казва стара поговорка, не можеш да победиш някого, без да имаш с кого да го победиш.
Едно нещо обаче е сигурно. В тежки моменти за Америка на сцената се появяват популистите. Това може да бъде и настоящият президент, който остро критикува безсърдечните републиканци заради това, че поощряват богаташите. Може да бъде и републиканец, който успее да убеди сънародниците си, че Обама води страната към разруха. Или пък може да бъде трети кандидат, който да се превърне в отдушник на общото недоволство от статуквото.
Не отписвайте напълно тази възможност. А и през 1992 г. Рос Перо обяви кандидатурата си само шест месеца преди изборите и спечели почти 20% от гласовете – във време, когато проблемите на САЩ не бяха и една десета от тези, пред които страната е изправена днес. По един или друг начин 2012 г. може да се окаже изборният вододел, който 2008 г. не бе.
Източник: в. „Сега“
- Сделки с българската мизерия
В Германия собственици на негодни за ползване жилищни сгради извличат изгода от мизерията на източноевропейците. Те им предлагат подслон на абсурдно високи цени. Често в къщите се настаняват по над 100 души.
Все повече българи и румънци се решават да напуснат родината и да търсят късмета си в Германия. От 2007 г. насам броят на германските градове, преживели масивен прилив на хора от тези части на Източна Европа, става все по-голям. След Берлин, Кьолн, Дортмунд и Кобленц дойде ред и на Манхайм.Кварталите Юнгбуш и Некарщад в Манхайм привличат българите като магнит. Там обаче те често стават жертва на скъперници: собственици на негодни за ползване жилища се възползват от притока на икономически бежанци и им предлагат места за преспиване на ужасяващи цени.
„Известни са случаи, в които хората са принудени да плащат за матрак на пода по 100 евро“, казва общинската съветничка Регина Трьош. Тя призовава печелещите от чуждата мизерия да бъдат издирвани и наказвани. А за „проблемните имоти“ просто трябва да се наложи забрана за адресно регистриране, предлага Трьош.
Неприятният страничен ефект
Живеещите в съседство германци вече се оплакват гръмогласно от странния начин на живот на пришълците. Още през април т.г. полицията претърси две сгради на улица „Елфенщрасе“ в Некарщад. Оказа се, че там живеели над 50 човека, а адресно регистрирани били 148. Токът се крадял, дървените парапети на стълбището били изгорени за отопление.Има и още по-ужасяващи случаи: така например след проверка на властите се оказа, че в една къща в Манхайм са регистрирани 400 източноевропейци.
Не само мизерията в жилищата на новодошлите кара властите да действат. В тези квартали сериозни проблеми създават каналджийските банди, проституцията и ред други закононарушения.
Докато достъпът до германския трудов пазар за гражданите на България и Румъния остава ограничен до 2014 година, онези от тях, които имат собствен бизнес или упражняват занаят, могат да работят напълно свободно. Това е добре известно на новодошлите.
В Манхайм са регистрирани безброй малки фирми за извъшването на някакви услуги, в сянката на които процъфтява трудът на черно и укриването на данъци. Фирмите често се затварят веднага след извършването и получаването на заплащането на само една единствена поръчка.
„Германската администрация вече не е господар на положението“, възкликва сътрудник на Службата за реда и сигурността в града.
Малък български град
За последните пет години броят на икономическите имигранти в двата манхаймски квартала е нараснал десетократно. Броят на живущите там български граждани от 2006 година насам се е увеличил от 670 на 2600, а броят на румънците се е удвоил – от 982 на 1883.
Засега рецептата на общинските съветници в Манхайм за справяне с проблема гласи: да се засили борбата срещу мизерията на хората и да се положат по-големи усилия за интегрирането им. „Хората надали ще могат да бъдат накарани да се върнат по родните си места, затова трябва да се търсят нови пътища“, убедени са в Общината.
Източник: Дойче Веле
- Днес са Коледни заговезни
Днес 14 ноември са Коледните заговезни, а от утре започват и Коледните пости, които траят до Рождество Христово. Постът продължава 40 дни и се нарича още Малка четиридесетница за разлика от Голямата (Великденския пост). Преди Коледа вярващите постят, за да се подготвят да посрещнат материализираното Божие слово – сина Исус Христос.
По българска традиция, вечерта на Коледни заговезни 14-ти се готви пиле с кисело зеле, тиквеник с орехи, пълнени чушки с боб, вита баница, мед.Лъжицата, с която се сипва от блажните ястия на този ден се прибира и се изважда отново на Коледа
Строг пост се спазва от 14 до 22 ноември и между 20 и 24 декември. От 23 ноември до 19 декември е позволено да се консумира вино, риба и морски дарове – с изключение на дните сряда и петък, когато пак се спазва строг пост.
Постът е въздържание с религиозно-нравствена цел от блажна храна при умерена употреба на постна храна. Започва времето, когато се обръщаме назад, за да си направим равносметка. Време, през което трябва да спрем да се носим по течението и да признаем пред Бога и себе си своите грехове.
Въпреки натрупания опит, мнозина не могат да си обяснят защо животът сякаш им се изплъзва. Защо, въпреки преживяното, трудно успяват да си поставят ясна цел. Защо въпреки своята добронамереност, продължават да са егоцентрични, деспотични и нехайни към Бога. Това е проблем на мнозина, нищо че си признават вината и съжаляват за стореното.
За да имаме успех и за да стане животът ни спокоен, трябва да вземем твърдо решение за преодоляването на греховните си навици. Постът не приключва с покаянието, нужна е и борба с помислите. А тях е най-добре да споделяме с духовниците – свещеници и монаси. Добре е да си потърсим сред тях свой духовен водач, който да ни съветва. Така няма да рискуваме отново да попаднем в коловоза на лъжливи и напразни надежди.
Постът обаче далеч не е обикновена диета. Той е очистване не само на тялото, но и на душата от суета, гордост, злоба и престъпни помисли. Постигналият това единство на смирение, любов и доброта човек се превръща в духовна личност.
Коледният пост не бива да е самоцел. Още по-малко диета. Ето защо е добре при започването му да се получи благословия от духовник. За да се сдобиете с нея, е важно първо да изповядате греховете си пред свещеник. Важно е още 40-дневният пост да не се афишира.Постът не е свързан само с физически лишения, вярващите християни трябва да се откажат и от другите си пороци. На алкохола и цигарите не се гледа с добро око. Разрешено е само виното, стига да не се пие в сряда или петък. Хазартът е забранен, както и шумните купони. Постът предполага пречистване и самовглъбяване, затова в 40-те дни до Коледа можем да се отдадем на четенето на книги. Не трябва да се ядат храни от животински произход – месо, мляко, сирене, яйца, кашкавал. Олио и вино може да употребява без сряда и петък. На Никулден – 6 декември, се разрешава риба и вино.
Венчавките са забранени от днес /началото на коледните пости/ до Въведение Богородично /21 ноември/ и от Игнажден /20 декември/ до Богоявление, Йордановден /6 януари/.
В следващите 52 дни до Богоявление ще се правят само граждански бракове. Протестантските църкви изцяло отричат поста. Католическата църква изисква по време на коледните пости да не се яде месо – само в петъчните дни.
Според българската традиция това е последният ден, в който се блажи, народът нарича Коледни заговелки. Тогава се прави голяма трапеза – коли се кокошка и се готви с кисело зеле. Пълнят се чушки с боб и много мазнина. Прави се и вита баница с тиква и много орехи. След като семейството се навечеря, стопанката на къщата измива и скрива лъжицата, която е ползвала, за да сипва блажно и няма да я пипа цели 40 дни, края на които е на Коледа, когато е и отговяването.
На този ден православната църква чества деня на Св. апостол Филип. Св. Филип е едни от дванадесетте апостоли, които са следвали Спасителят.
На 14 ноември имен ден празнуват всички, които носят името Филип (означава обичащ коне) Фильо и Филка.
Източници: pravoslavieto.com, zadoma.com, hera.bg
- Православен календар: 14 ноември – Свети Филип. Започват Коледните пости
Св. апостол Филип е един от дванадесетте апостоли на Христос Роден е във Итсаида. Филип от юношеските си години бил даден да се обучава в книжната мъдрост. Той усърдно четял и изучавал Свещеното Писание и пророчествата за въжделения Месия и в сърцето му пламнала гореща любов към Него и силно желание да види Господа лице в лице, макар още да не знаел, че Този, Когото очакват и желаят да видят толкова много хора, вече е дошъл на земята. След възкръсването на Христос, проповядвал в Галилея, Гърция, Аравия, Етиопия. Вършел чудеса – възкресил мъртвец от Иерапол, ослепил противника си, върнал зрението на невинно заслепени, спрял бурята в морето. Филип обиколил много области в Мала Азия, смело проповядвал словото Божие, като понасял търпеливо гонения и страдания. Придружавали го сестра му Мариамна и апостол Вартоломей. Вдиграл на крака жената на градоначалника и тя приела с благодарност и радост светото кръщение. Тогава началникът осъдил апостолите на кръстна смърт. Филип бил разпнат с главата надолу, като окачили кръста на високо дърво срещу капището на ехидната и хвърляли върху него камъни. Вартоломей бил разпнат при стената на същия храм. Но внезапно се явило страшно земетресение. Развълнуваният народ започнал да проси молитвите на св. апостоли и се спуснал да ги снема от кръстовете. Снели Вартоломей, който бил още жив. Пристъпили и към Филип, но той вече бил предал Богу дух. Последните негови думи били молитва за мъчителите му. Вартоломей с чест погребал тялото му. На мястото, където изтекла кръвта на светия апостол, след три дни израснала лоза като знамение за това, че заради пролятата в името на Христа кръв светият се наслаждава на вечно блаженство със своя Господ в Неговото Царство. Много жители от Йерапол приели Кръщение. Вартоломей и Мариамна ги укрепявали във вярата и учели на словото Божие.
Св. апостол Филип със св. Теодор Тирон и св. Димитрий Солунски. Икона от 11-12 в. Днес в Московския Ермитаж
На този ден ритуално се коли черно пиле или петле от жена. Целта е да де се умилостиви лошия дух, който мори кокошките. Спазват се всички забрани, отнасящите до Вълчите празници.
Честито на именници днес – Филип, Филипина, Фильо, Филка и всички други.
Днес, 14 ноември, са Коледни заговезни, започват 40-дневните Коледни пости, които завършват на 24 декември – Бъдни вечер. Той се смята и за последният ден, в който може да се блажи – т.е яде месо, яйца, млечни продукти. По българска традиция в нощта на Коледни заговезни на трапезата се слага пиле с кисело зеле, тиквеник с повечко орехи и пълнени чушки с боб.
- 14 ноември – Световния ден за борба с диабета14 ноември e рождената дата на Фредерик Бантинг и е определен за Световен ден за борба с диабета. През януари 1922 г. в Канада д-р Фредерик Бантинг (14 ноември 1891-21 февруари 1941) инжектира за първи път инсулин на умиращ от диабет юноша – 14-годишния Леонард Томсън, и спасява живота му.За първи път той се чества през 1991 г. от Международната диабетна федерация и Световната здравна организация.На 20 декември 2006 година Общото събрание на ООН приема специална Резолюция за захарния диабет, с което се увенчава с успех усилията на световната общност, на десетките професионални и пациентски организации, на милиони диабетици и техните семейства, участвали в една от най-масовите световни кампании. Резолюция 61/225 за захарния диабет определя 14 ноември за Световен ден на диабета, официално наблюдаван от ООН.Целта е да се подчертае тревожното нарастване на броя на заболелите от захарен диабет, да се подобри информираността за заболяването и възможностите за превенция, както и да се насърчи правителствата да работят по проблемите на захарния диабет чрез приемането на национални диабетни програмНа диабета се дължи голям дял от разходите за здравеопазване в много развити страни. Терапията на диабета поглъща над 10 % от бюджета на здравеопазването на всяка държава, като по-голямата част от тези пари отиват за лечение на сериозните хронични усложнения. Лечението на един диабетик струва на здравеопазването средно 2.5 пъти по-скъпо от лечението на пациент без диабет. Според прогнозите на СЗО, ако се запази сегашната тенденция, през 2025 г. броят на диабетно болните на планетата ще достигне 300 млн. души.14 ноември e рождената дата на Фредерик Бантинг и е определен за Световен ден за борба с диабета. С ър Фредерик Грант Бантинг (14 ноември 1891-21 февруари1941),канадски хирург и физиолог, открил инсулина (27 юли 1921), носител на Нобелова награда за медицина за 1923 г. През януари 1922 г.Канада д-р Фредерик Бантинг инжектира за първи път инсулин на умиращ от диабет юноша – 14-годишния Леонард Томсън, и спасява живота му.Световния ден за борба срещу диабета се отбелязва се от 1991 г. с решение на 44-ата сесия на Световното събрание по здравеопазването в Женева, Швейцария (9 май 1991). Инициативата е на Международната федерация за борба с диабета (IDF) с подкрепата на Световната здравна организация (СЗО).На 20 декември 2006 година Общото събрание на ООН приема специална Резолюция за захарния диабет, с което се увенчава с успех усилията на световната общност, на десетките професионални и пациентски организации, на милиони диабетици и техните семейства, участвали в една от най-масовите световни кампании. Резолюция 61/225 за захарния диабет определя 14 ноември за Световен ден на диабета, официално наблюдаван от ООН.
Целта е да се подчертае тревожното нарастване на броя на заболелите от захарен диабет, да се подобри информираността за заболяването и възможностите за превенция, както и да се насърчи правителствата да работят по проблемите на захарния диабет чрез приемането на национални диабетни програм
На диабета се дължи голям дял от разходите за здравеопазване в много развити страни. Терапията на диабета поглъща над 10 % от бюджета на здравеопазването на всяка държава, като по-голямата част от тези пари отиват за лечение на сериозните хронични усложнения. Лечението на един диабетик струва на здравеопазването средно 2.5 пъти по-скъпо от лечението на пациент без диабет. Според прогнозите на СЗО, ако се запази сегашната тенденция, през 2025 г. броят на диабетно болните на планетата ще достигне 300 млн. души. - Европейската зелена партия призова за дебати в Европейския парламент във връзка с изборите в България
След нарушения на Изборния закон: ЕЗП призовава за специални дебати в Европейския парламент
Конгресът на Европейската зелена партия (ЕЗП), проведен в Париж от 10 до 13 ноември 2011 г., издаде извънредна резолюция, осъждаща начина, по който бяха организирани и проведени избори в България на 23 октомври 2011 г. Конгресът реши, че Европейската зелена партия ще призове Европейския парламент за специални дебати по очевидните проблеми на демокрацията в България.
Резолюцията бе предложена от „Zelenite“ (Зелените, България) и бе поставена на дневен ред от делегати от Германия, Холандия, Гърция, Франция, Австрия и Ирландия. Резолюцията бе приета единодушно.
Прочетете Предложението за настоящата резолюция (PDF)
Делегат на „Zelenite“ (Зелените, България) на конгреса в Париж бе съпредседателят Георг Тупарев и Боряна Хрисимова от Контролния съвет.
–––––––––––––-
After Violations of the Elections Act: EGP Calls for a Special Debate in European Parliament
The Congress of the European Green Party (EGP), held in Paris from 10-13 November 2011, has issued an urgend resolution to condemn the way elections were organised and conducted on 23. October 2011 in Bulgaria. The Congress decided that the European Green Party shall call the European Parliament for a special debate on the evident problems of democracy in Bulgaria.
The resolution had been proposed by „Zelenite“ (The Greens, Bulgaria), and had been put onto the agenda by delegates from Germany, Netherlands, Greece, France, Austria and Ireland. The resolution was accepted unanimously.
Read the Motion for this resolution (pdf)
Delegate of „Zelenite“ (The Greens, Bulgaria) at the Congress in Paris was co-president Georg Tuparev and Borjana Hrisimova of the Control Council.
Източник: Izbori2011.zelenite.bg
Бел.ред.: Предложението за резолюция в PDF формат може да се види на http://www.zelenite.bg/wordpress/wp-content/uploads/2011/11/12.-egp-paris-congress-11-13-nov-emergency-res-bulgaria-inquiry-october-elections.pdf
- 13 ноември – Световен ден на добротата
На 13 ноември се отбелязва Световният ден на добротата (World Kindness Day). На този ден през 1998 г. в Токио се открива първата конференция на Световното движение за доброта, в която участват Австралия, Канада, Япония, Тайланд, Сингапур, Великобритания и САЩ. За този ден френският художник Орел е създал специален символ – „открито сърце“.
Според изследванията на психолози от Япония и САЩ, колкото повече добри постъпки вършим, толкова по-щастливи се чувстваме. Учени са на мнение, че тези които дават ежедневно израз на своята благодарност, нежност и други положителни чувства към другите в обикновени делнични ситуации , се чувстват много по-добре физически и изпитват вътрешна удовлетвореност и хармония.
Учените от университета в Мичиган (САЩ) смятат, че добрите хора по-малко боледуват и живеят по-дълго. Изследователите наблюдавали живота на повече от 400 семейни двойки в продължение на над 5 години и установили, че партньорите, проявяващи внимание и загриженост един към друг, боледуват два пъти по-рядко. Учените отбелязали също, че отзивчивите хора живеят средно с около 9 години по-дълго, вероятно благодарение на това, че имат добър имунитет и здраво сърце. Защото, когато човек направи нещо добро за другите, в него се повишава нивото на лимфоцитите и се разширяват кръвоносните съдове. Когато човек прави нещо добро за другите, неговият мозък изработва по-голямо количество ендорфин и серотонин – хормони на щастието.
В някои страни на този празник е прието да се подаряват цветя на познати и непознати хора.
Бъдете добри към семейството, приятелите, съседите и останалите. Кажете им по някоя блага дума и им подарете усмивка.
Днес освен ден на добротата, светът отбелязва и Международния ден на на слепите хора. 13 ноември е рождената дата на френския благородник Валентин Аюи, който виждайки несправедливост към незрящите хора се заема да направи живота им по-достоен. Той полага основите на световното обучение на слепите и основава в Париж първия в света интернат за слепи.
През 1946 година цялата световна общественост и ООН определят рождения ден на френския благородник за Международен ден на слепите.
100 IDEAS FOR KINDNESS
Поздравяваме нашите читатели със стихотворението на Недялко Йорданов – „Песен за Доброто“
Когато си беден, когато си слаб,когато трепериш за късчето хляб,когато отвсякъде, кой както свари,препъва те с крак и ти удря шамари –недей се отчайва, недей се навежда,не си позволявай да губиш надежда!Защото макар да е жилаво злото,в човека все пак побеждава доброто.Какво е охолство, какво са парипред светлата участ да бъдем добри!Когато в сърцето ти гняв се надига,кажи си наум кротко думата „стига!“и вярвай, че пак ще спечели двубоясъс лошите мисли усмивката твоя.Защото макар да е жилаво злото,в човека все пак побеждава доброто!Когато си беден, когато си слаб,когато трепериш за късчето хляб,
когато отвсякъде, кой както свари,препъва те с крак и ти удря шамари –недей се отчайва, недей се навежда,не си позволявай да губиш надежда!Защото макар да е жилаво злото,в човека все пак побеждава доброто.Какво е охолство, какво са парипред светлата участ да бъдем добри!Когато в сърцето ти гняв се надига,кажи си наум кротко думата „стига!“и вярвай, че пак ще спечели двубоясъс лошите мисли усмивката твоя.Защото макар да е жилаво злото,в човека все пак побеждава доброто!
- Местят балканския център на ЦРУ от София в Белград
Балканският център на ЦРУ следващата година ще бъде преместен от София в Белград. Разузнавателният комплекс ще се намира в новата сграда на американското посолство в елитния белградски квартал Дедине, съобщи в събота БГНЕС.
До преместването на центъра от България в Сърбия американското посолство ще се ръководи от Мери Уорлик, съпруга на посланика на САЩ в София Джеймс Уорлик. Новият комплекс се изгражда върху площ от 40 000 кв.м. В него ще има 7 сгради, където ще работят над 400 души. Построяването му ще струва 117 млн. долара. Изграждането трябва да приключи до август 2012 година.
„Американците избраха Белград, защото Сърбия има фантастична геостратегическа позиция спрямо Адриатика и Източна Европа…Поради тази причина тук ще се намира и най-съвременната разузнавателна техника“. Това каза генерал Радован Радинович, бивш професор в Училището по отбрана в Белград, цитира още БГНЕС.
Според него в комплекса ще бъде монтирана цялата система на ЦРУ за заснемане и проследяване на всички електрони и сателитни сигнали в Сърбия.
Бившият началник на сръбските спецслужби Момир Стоянович твърди, че американците на практика ще могат да проследяват и подслушват всеки един – от най-обикновения гражданин до президента на страната. „Аз съм абсолютно убеден, че те точно това ще правят и поради тази причина не ме учудва преместването на центъра в Белград„, каза още той.
Според местната преса Мери Уорлик лично ръководи разузнавателната мрежа в Сърбия. В сегашната сграда на посолството на САЩ в Белград има оборудване, което заглушава подслушването, включително и на интернет връзките. Сегашната дипломатическа мисия на Вашингтон в Белград е най-голямата не само в Сърбия, но и на Балканите. В посолството има и мини казарма, където се обучават военни пехотинци. В казармата има дори и баскетболна зала.
Тези дни в Сърбия бе публикувана информация, в която се твърдеше, че в страната действат над 5000 чужди агенти от Великобритания, Германия, Русия, Израел, Словения, Хърватия. Те действали основно в правителството, държавните агенции и в неправителствените организации.
Източник: Mediapool
- 22 години демократична България – празник организиран от в-к България в Чикаго
За 7-ма поредна година издателите на вестник “България” събраха българите в Чикаго, за да бъде отбелязана годишнината от датата 10 ноември 1989 година.
За повече информация – вижте ТУК.
- Православен календар:Св. Йоан Златоуст, патриарх КонстантинополскиСв. Йоан Златоуст, светилото на света, учителят на вселената, стълбът и опората на Църквата, проповедникът на покаянието, се родил около 347 г. в Антиохия. Баща му Секунд заемал висока длъжност в императорската войска. Той бил починал, когато Йоан бил още малко дете. Благочестивата Антуса искала нейният син да получи високо образование. За да постигне това, тя изпратила Йоан при споменатия учен Ливаний, който имал прочута школа в Антиохия. Ученикът скоро проявил своите изключителни способности и Ливаний се удивлявал на неговите успехи. След като завършил образованието си при езическите учени-философи, Йоан станал адвокат и постъпил на гражданска служба – защищавал разни съдебни дела.Добродетелите, подвизите и високата мъдрост на Йоан го прославили, и множество народ почнал да идва при него за съвет и изцерение, понеже Господ му дал чудотворна сила. Йоан церил и душевни и телесни недъзи. Когато изцерявал болните, той ги съветвал да водят благочестив и добродетелен живот.Като поживял четири години в манастира, Йоан почувствал нужда от по-голямо усамотение и се поселил самичък в една пещера. Но строгият живот и лишението от що-годе питателна храна съвършено го изтощили и разстроили здравето му. След две години той се завърнал в Антиохия. Св. Мелетия го посветил в дяконски чин (380 г.), а неговият приемник св. Флавиан го ръкоположил за свещеник (386 г.).Като свещеник в Антиохия служил дванадесет години. Бил прочут проповедник.След встъпване на архиепископския цариградски престол през 397 г., първа негова грижа било духовенството – неговото духовно издигане. Давал им личен пример, подпомагал бедни и болни. Близо до църквата построил болница и поверил грижите за нея на опитни свещеници. Любовта му към бедните нямала граници, затова в своите проповеди той често говорел за милостиня и убеждавал богатите да делят средствата си с бедните братя.Често Йоан упреквал цариградските жители за разкошния им живот. Изобличавал стремежа на жените да се кичат повече от допустимото и ги осъждал, че не спазват благоприличие в обноските. Една такава негова реч направила особено впечатление на слушателите. Злонамерени лица донесли на императрицата, че в речта си Йоан изобличил самата нея. Тя се оплакала на императора, влязла във връзка с Александрийския архиепископ Теофил, върл противник на Йоан, който заедно с няколко други епископи свикал против Йоана в цариградското предградие Халкидон известния събор „Под дъба“. Представили 12 обвинителни точки против Йоана и го призовали на съд.Св. Йоан не се явил на събора, защото той бил незаконен. Противниците успели да склонят на своя страна слабия по характер император Аркадий, обявили свалянето на Йоан от епископската катедра и го осъдили на заточение.Въпреки всичката незаконност, Йоан бил осъден и враговете му успели да внушат на императора да го отстрани от катедрата и да го изпрати на заточение, което станало на Велика събота, пред Пасха. За мястото на заточението му бил определен град Никея, за където и бил поведен. През нощта в Цариград избухнал пожар и унищожил много обществени сгради и частни домове. Враговете на Йоан наклеветили привържениците му като виновници за пожара и мнозина от тях подложили на изтезания.Не задълго останал Йоан в Никея – преместили го в Кукуз (Армения), престоял две годинил.Враговете му, като узнали, че той е приет радушно, започнали отново интриги срещу него и накрай било заповядано да бъде преместен в един малък град на брега на Черно море. Била издадена тайна наредба да се отнасят жестоко с него. В продължениена три месеца св. Йоан бил жестоко измъчван, влачен в пек и дъжд, без право на отдих и той не можал да достигне до мястото на заточението – умрял по пътя в малкия град Коман.Починал на 14 септември 407 г., но поради големия празник (Кръстовден), паметта му е пренесена на 13 ноември. Така, духовно помирен, великият светец предал духа си в ръцете на Всеподателя Бога. Множество народ се събрал на погребението.Тридесет години след неговата смърт мощите му били пренесени при особена тържественост в Константинопол (Цариград) и положени в църквата „Св. Апостоли“.Освен св. Литургия, св. Йоан е оставил много назидателни съчинения, проповеди към антиохийското паство, беседи за покаянието, беседи за празниците , тълкувания на св. ап. Павловите послания, беседи върху Евангелието на Матея и др. Руското издание на съчиненията му наброява дванадесет големи тома. Един от най-древните паметници на старобългарската литература е тъй нареченият сборник „Златоструй“, който е съставен от българския цар Симеон Велики и който съдържа избрани хубави места от Златоустовото литературно творчество.
Днес 13 ноември Бългaрската православна църква почита паметта на Св. Йоан Златоуст, патриарх Константинополски.
Св. Йоан Златоуст, светилото на света, учителят на вселената, стълбът и опората на Църквата, проповедникът на покаянието, се родил около 347 г. в Антиохия. Баща му Секунд заемал висока длъжност в императорската войска. Той бил починал, когато Йоан бил още малко дете. Благочестивата Антуса искала нейният син да получи високо образование. За да постигне това, тя изпратила Йоан при споменатия учен Ливаний, който имал прочута школа в Антиохия. Ученикът скоро проявил своите изключителни способности и Ливаний се удивлявал на неговите успехи. След като завършил образованието си при езическите учени-философи, Йоан станал адвокат и постъпил на гражданска служба – защищавал разни съдебни дела.Добродетелите, подвизите и високата мъдрост на Йоан го прославили, и множество народ почнал да идва при него за съвет и изцерение, понеже Господ му дал чудотворна сила. Йоан церил и душевни и телесни недъзи. Когато изцерявал болните, той ги съветвал да водят благочестив и добродетелен живот.Като поживял четири години в манастира, Йоан почувствал нужда от по-голямо усамотение и се поселил самичък в една пещера. Но строгият живот и лишението от що-годе питателна храна съвършено го изтощили и разстроили здравето му. След две години той се завърнал в Антиохия. Св. Мелетия го посветил в дяконски чин (380 г.), а неговият приемник св. Флавиан го ръкоположил за свещеник (386 г.).Като свещеник в Антиохия служил дванадесет години. Бил прочут проповедник.След встъпване на архиепископския цариградски престол през 397 г., първа негова грижа било духовенството – неговото духовно издигане. Давал им личен пример, подпомагал бедни и болни. Близо до църквата построил болница и поверил грижите за нея на опитни свещеници. Любовта му към бедните нямала граници, затова в своите проповеди той често говорел за милостиня и убеждавал богатите да делят средствата си с бедните братя.Често Йоан упреквал цариградските жители за разкошния им живот. Изобличавал стремежа на жените да се кичат повече от допустимото и ги осъждал, че не спазват благоприличие в обноските. Една такава негова реч направила особено впечатление на слушателите. Злонамерени лица донесли на императрицата, че в речта си Йоан изобличил самата нея. Тя се оплакала на императора, влязла във връзка с Александрийския архиепископ Теофил, върл противник на Йоан, който заедно с няколко други епископи свикал против Йоана в цариградското предградие Халкидон известния събор „Под дъба“. Представили 12 обвинителни точки против Йоана и го призовали на съд.Св. Йоан не се явил на събора, защото той бил незаконен. Противниците успели да склонят на своя страна слабия по характер император Аркадий, обявили свалянето на Йоан от епископската катедра и го осъдили на заточение.Раклата с мощите на св. Йоан Златоуст. Въпреки всичката незаконност, Йоан бил осъден и враговете му успели да внушат на императора да го отстрани от катедрата и да го изпрати на заточение, което станало на Велика събота, пред Пасха. За мястото на заточението му бил определен град Никея, за където и бил поведен. През нощта в Цариград избухнал пожар и унищожил много обществени сгради и частни домове. Враговете на Йоан наклеветили привържениците му като виновници за пожара и мнозина от тях подложили на изтезания.Не задълго останал Йоан в Никея – преместили го в Кукуз (Армения), престоял две годинил.Враговете му, като узнали, че той е приет радушно, започнали отново интриги срещу него и накрай било заповядано да бъде преместен в един малък град на брега на Черно море. Била издадена тайна наредба да се отнасят жестоко с него. В продължениена три месеца св. Йоан бил жестоко измъчван, влачен в пек и дъжд, без право на отдих и той не можал да достигне до мястото на заточението – умрял по пътя в малкия град Коман.Починал на 14 септември 407 г., но поради големия празник (Кръстовден), паметта му е пренесена на 13 ноември. Така, духовно помирен, великият светец предал духа си в ръцете на Всеподателя Бога. Множество народ се събрал на погребението.Тридесет години след неговата смърт мощите му били пренесени при особена тържественост в Константинопол (Цариград) и положени в църквата „Св. Апостоли“.Освен св. Литургия, св. Йоан е оставил много назидателни съчинения, проповеди към антиохийското паство, беседи за покаянието, беседи за празниците , тълкувания на св. ап. Павловите послания, беседи върху Евангелието на Матея и др. Руското издание на съчиненията му наброява дванадесет големи тома. Един от най-древните паметници на старобългарската литература е тъй нареченият сборник „Златоструй“, който е съставен от българския цар Симеон Велики и който съдържа избрани хубави места от Златоустовото литературно творчество.Жития на светиите/ pravoslavieto.com - НАГРАДЕН ФОРУМ – ЧИКАГО, ПРОЛЕТ 2012
Продукт на БАА
Специална разработка за
Фестивал «Български дни в Чикаго –пролет 2012»
предназначена за представяне и дискусия на
„Пролетна сесия на Българо-Американска Асоциация”
Проект – неделя, 29 април 2012 година
Мото на продукта „Ние превръщаме човекът в символ”
(Актуализация 26 ноември 2011)Целта на Форума е ДА УТВЪРДИ БЛАГОТВОРИТЕЛНИ НАВИЦИ И ТРАДИЦИИ всред българската общност в Чикаго. Във форума могат да участват институции и лица, които са извършили или желаят да осъществят награждаване, дарение, спонсорство, благотворителност или меценатство.
„Награден форум – Чикаго пролет 2012” е за периода между 3 октомври 2011 и 1 май 2012 година.
По информация от медиите, Участници в отделните категории по азбучен ред са:1. Категория Награди:
Динко Динев
2. Категория Дарители:
Очаква информация
3. Категория Спонсори(моля вижте по-долу):
Братя Павел и Румен Вълневи, собственици на AmeriFreight Systems LLC.
Васил Байрактаров, собственик на Multi group logistics
Вестник „България сега”
Вестник „България”
Динко Динев
Никола Чаракчиев
4. Категория Благотворителност:
Българска евангелистка божия църква „Нов живот”
5. Категория Меценатство (моля вижте по-долу):
Български учебен център „Нов живот” (с Център за надарени българи)
6. Категория Спомоществователи:
Д-р Виолета Симов-Динев.
7. Патрон на Събитие (моля вижте по-долу):
Очаква информация
Поканват се участниците във Форума да присъстват на „Открита дискусионна сесия на Българо-Американска Асоциация – пролет 2012”, за да бъдат представени на българската общност в Чикаго. За допълнения и контакти моля използвайте [email protected] .
Пояснения:
„Меценат” е човек, който покровителствува, материално подпомага изкуството и културата, без да има каквато и да е своя облага от това.
„Спонсор” е човек или група, които поддържат даден талантлив творец или обществено дело. Спонсорирането има възвращаемост – отчисления от данъчната ставка на личността или фирмата, реклама, популярност и т. н.
„Патрон” е лицето, което със своята популярност и авторитет създава вярна представа и очаквания за сериозни и интересни, полезни по същество дейности по времето на събитие.
Благотворителността е генно заложена. Носителите на гена COMT-Val са по-големи алтруисти (Алтруизмът е самоотвержена грижа за благосъстоянието на другите). За повече информация моля посетете www.23andMe.com File: bd12p-nf
- Държавата изпадна в европарализа, докато я изритват от ЕС
Избутването на България в периферията на Европа се посреща с безразличие от правителството на Борисов
Светослав Терзиев, в. „Сега“
Спомняте ли си, че България беше член на Европейския съюз? Даже настояваше да е пълноправен член. Вече не е. Отвя се към европейската периферия, която западноевропейците по стар навик наричат Ориент. Най-забележителното в тази трансформация е, че правителството на Гражданите за европейско развитие на България (ГЕРБ) не я забеляза. Сега то може да се преименува на правителство на ГРОБ (Граждани за развитие на Ориенталска България) и официално да погребе европейската идея, която последна изпълняваше обединителна роля в държавата.
Откакто съществува Евросъюзът,
едва ли е виждано по-безгласно, по-безразлично правителство
към съдбата на собствената държава в общия европейски дом. Премиерът Бойко Борисов е изпаднал в европарализа точно когато настъпват решаващи за България и останалите държави в ЕС промени. Той ходи в Брюксел само колкото да не му пишат неизвинени отсъствия, пуска пред журналисти дълбокомислия как в кризата България дава пример на останалите държави за добро финансово управление и мълчи като разсеян ученик за какво става дума на сбирките на Европейския съвет. Неговият вицепремиер и министър на финансите Симеон Дянков го надминава по незаинтересованост, като вече не само пропуска срещите на Съвета на ЕС по икономическите и финансовите въпроси (ЕКОФИН), но не праща и заместничката си Боряна Пенчева, която се беше специализирала да го представя на досадните заседания. С мисията да бъде безмълвно лице на България пред ЕС е натоварен посланикът ни в постоянното представителство в Брюксел Бойко Коцев, който така или иначе няма друга работа. Неговата основна задача е да топли българския стол колкото да не изстине окончателно. На последния ЕКОФИН на 8 ноември само Гърция, Италия и Латвия предупредиха, че няма да пратят министри, което за първите две държави бе напълно разбираемо, защото правителствата им отброяваха последните си дни. Дянков дори не си направи труда да се извини с някаква заетост и затова секретариатът погрешно го записа сред участващите в срещата.
Какво става с България в ЕС, научаваме вече от други държавни ръководители. Френският президент Никола Саркози е приказлив и ни дава някои ориентири. В навечерието на знаменателния 9 ноември, Деня на падането на Берлинската стена, който сложи край на следвоенното разделение на Европа, Саркози провъзгласи не къде да е, а на границата с Германия в Страсбург своята концепция за ново разделение на континента. „Ние сме 27 (в ЕС). Като следваме същата линия, ще трябва да включим и Балканите. Тогава ще бъдем 32, 33, 34 държави. Никой не мисли, че федерализмът, пълната интеграция биха били възможни с 33, 34 или 35 държави… Ясно е, че ще има Европа на две скорости: една скорост, която води към повече интеграция в еврозоната, и друга скорост за конфедерация в Европейския съюз“, каза Саркози пред студенти в столицата на обединена Европа.
България като балканска държава очевидно би трябвало да отиде
на ръба на конфедерацията,
където на крачка отвън са се наредили най-безнадеждните кандидати за членство като Турция, Македония, Сърбия, Албания и Косово. След като преди година получи любезен отказ за чакалнята на еврозоната, след като тази година бе изритана от антрето на Шенгенската зона, вече предстои след още три години тя да придобие през ноември 2014 г. статут на символичен член на ЕС. Това ще стане с влизането в сила на новия механизъм за разпределяне на гласовете в Съвета на ЕС съгласно Лисабонския договор, напомни евроскептичното британско електронно издание „Оупън Юръп“. Той ще даде квалифицирано мнозинство на 17-те от еврозоната („федерацията“) за решения без съгласието на останалите 10 от периферията („конфедерацията“). В момента еврозоната събира 213 гласа от необходимите 255 за квалифицирано мнозинство при разпределени общо 345 гласа сред 27 държави. За да наложи свои решения, тя се нуждае от подкрепа например на България (10 гласа), Румъния (14 гласа), Унгария (12 гласа) и Литва (7 гласа). При новия механизъм, който разпределя тежестта на гласовете в проценти, а не в бройки, еврозоната сама ще надхвърля квалифицираното мнозинство от 65%, защото ще разполага с 66,03%. България със своите 1,52% ще участва в гласуванията само колкото да научи какви задачи й се спускат. Тъй като 17-те предварително ще се наговарят съгласно утвърждаващата се вече практика, същата зрителска съдба ще имат и другите 9 страни от „конфедерацията“.
Разделението на две групи държави вече се официализира. Ако отворите сайта на Европейския съвет, ще видите, че последната среща на високо равнище от 26 октомври е представена с два документа: Изявление на държавните и правителствените ръководители от ЕС и Изявление на еврозоната. Подмяната на общия ЕС с две евроструктури провокира
импулси за съпротива
Ден преди последния ЕКОФИН Чехия организира тайна вечеря в Брюксел за министрите (или техни представители) от 10-те „конфедерални“ държави с участието на България, Великобритания, Дания, Латвия, Литва, Полша, Румъния, Унгария и Швеция. Поверителността бе толкова строга, че журналистите дори не научиха в кой ресторант е станала срещата. По същото време в чешкото посолство се събраха за консултация съветници на министрите от десетката. И те не съобщиха за какво са разговаряли, но единствената безспорно обща тема бе обидата от третирането на държавите им като втора категория членове на ЕС.
Инициативата за подобен Съвет на ЕС в сянка принадлежи на шведския финансов министър Андерс Борг, който пръв свика сбирка на предишния ЕКОФИН в Люксембург на 4 октомври. Така Швеция и Чехия се очертаха като твърди противници на идеята на Саркози за ЕС на две скорости. Тяхната решителност се споделя от Великобритания, която като световен финансов център се чувства естествен полюс на съпротива срещу диктата на еврозоната. Видимо е недоволството и на Полша, която в момента председателства ЕС, но не пести критиките си: „Не бива да се отваря пропаст между 17-те и 10-те“, заяви във вторник на прескоференция в Брюксел полският финансов министър Ян Винсент-Ростовски. Той упрекна еврозоната, че взема решения, които се отразяват върху всички членове на ЕС, без да допуска десетката до заседанията си. „Ние сме в една лодка“, напомни министърът като укор срещу намерението на ядрото в еврозоната да изхвърли цяла група държави зад борда. Остра е реакцията и на Дания, чийто външен министър Вили Сьовендал заяви на 9 ноември пред германския в. „Франкфуртер алгемайне цайтунг“: „Искаме Дания да е част от Европа. Не желаем отделяне на 10 държави от другите… Конфликтът се чертае не от 17 държави, а от две (Франция и Германия). Като малка държава за нас е важно да има сътрудничество между 27-те страни членки… не бива да има ядро“. Ден по-късно се изказа остро и председателят на Еврокомисията Жозе Барозу, който се чувства лично заплашен от замисленото разделение. Ако ЕС се разпадне на две, общите институции ще загубят смисъл, а заедно с тях ще си отиде и сегашното ръководство.
Остава само да се гадае кога България ще забележи какво се случва с нея и ще даде някакъв знак. Досегашното поведение на премиера Борисов не показва загриженост. Той мълча, когато Саркози погна българските и румънските цигани, докато цяла Европа се възмущаваше. Самоуспокои се невярващо, когато Франция и Германия се наговориха да го спънат за Шенген. Ръкопляска, когато Саркози и Меркел го вкараха в капана „Евро+“, за да плаща след време чужди борчове. Сега го изтикват към Босфора и може би ще повярва поне на Ахмед Доган, че обрича България да си търси нейде там вратата към Европа. Колкото и да не му харесва, нищо чудно да се заговори, че при Сергей Станишев България влезе в ЕС, а при Бойко Борисов – излезе.
- Олигарси и медии – в Гърция и България
Борисов е любимец на медиите още от времето, когато беше главен секретар на МВР. Но никой или почти никой не му задава неудобни въпроси. Снимка: e-vestnik Британският разследващ журналист Миша Глени публикува анализ във в. „Файненшъл таймс”, в който разкрива една премълчавана страна от гръцката криза – олигарсите и медиите.
Ситуацията неизбежно подтиква към сравнения с България.
Ето какво казва Глени:
“Докато новото гръцко правителство се опитва да убеди Европа в решимостта си да съкрати раздутия държавен сектор, то трябва да реши и дали ще застане решително срещу истинската вътрешна заплаха за стабилността в Гърция – мрежата от олигархични фамилии, които контролират голяма част от бизнеса, финансовия сектор, медиите и, разбира се, политиците”, продължава авторът.
Става дума за дузина гръцки олигарси – банкери, корабопритежатели с офшорен бизнес (Гърция е водеща страна в света в търговското корабоплаване), няколко големи изпълнители, затлъстели от структурните фондове на ЕС и др.Въпреки приказките на Борисов и Дянков как сме по-добре от гърците, не може и да става сравнение. Само един пример – след предложението на премиера Георгиос Папандреу за референдум, уплашените гърци са изтеглили от банките в брой около 5 млрд. евро за три дни. Куриери едва са смогвали да зареждат банките с банкноти. Тази сума е 3% от всички депозити. Ако в България се случи за 3 дни хората да изтеглят не 5 млрд. евро, а 500 млн., не се знае дали ще оцелее банковата система.
По думите на Глени олигарсите са реагирали на кризата по два начина. Първо са ускорили обичайната си практика да изнасят пари и това се вижда от засиленото им присъствие на пазара за луксозни имоти в Лондон. “Освен това те мобилизираха истеричните медии, които притежават, за да осъдят и злепоставят Папандреу при всяка възможност, тъй като осъзнават, че той е най-неотстъпчивият представител на гръцкия политически елит”, посочва Миша Глени.
Ситуацията с медиите в Гърция е диаметрално противоположна от тази в България в момента – тук истеричните вестници обслужват правителството.
Тук още няма олигархични фамилии като в Гърция, притежаващи медии, банки и др. Какво има у нас?
Олигарси като Васил Божков или Ковачки подкупват, но не притежават медии. Оказват натиск, но не управляват медии. Тук медиите се владеят косвено от премиера на страната.
В Гърция се знае всяка фамилия кои банки, компании и медии притежава. Знае се от години. Тук за хора с ясен произход на богатство, минават такива като Васил Божков – Черепа, забогатял от хазарт и тото (почти пълен монополист в тази област години наред).
В сериозната класация на най-богатите българи на закрития вече в. „Пари”, направена по стойността на активите на собствениците, се подреждат имена като: Цоло Вутов („Геотехмин”), парвенюта като Иво Каменов, Тихомир и Марин Митови (ТИМ), Митко Събев (”Петрол”) и т. н. Те, както и разни семейства новобогаташи като Баневи, Диневи всъщност не са фамилии. Става дума за първо поколение забогатели.Някои са просто дребни шмекери, издигнали се до мултимилионери със съмнителен бизнес и операции по време на мътен преход. Дали ще изградят олигархични фамилии, времето ще покаже. Но няма да са те, а наследниците им, стига да са се погрижили за тяхното образование и бизнес. Времето от 20 години пазарна икономика прави възможно да се натрупа богатство и олигархии само в две поколения.
Първите страници на в. “24 часа” в три поредни дни на 23,24 и 25 януари. На 26 януари отново има голяма снимка на Борисов на първа страница - заедно с канцлерката Ангела Меркел. Въпросът е - има ли нужда от натиск, когато вестниците сами се навеждат? Снимка: e-vestnik Единствената олигархична фамилия, която може да се посочи сега у нас, е на правешкия род Златеви. Златев-баща е класиран на 5-о място по богатство с около 280 млн. лева в цитираната класация на вестник „Пари”. Парекселанс съмнително богатство, защото Златев-баща е бил кмет от 1968 до 1990 г.- на Правец – родното място на бившия диктатор Тодор Живков. Какъв е неговият правешки бизнес, от който е забогатял? В холдинга му „Агрохолд”, оценен толкова високо, неговият син Валентин Златев има нищожно участие като акционер. А го смятат за главното действащо лице, докато той управлява петролния монополист „Лукойл” в България. Има конспиративна версия, че фамилия Златеви са пазители на богатството на фамилия Живкови. Твърде конспиративно, но в случая не е важно. Фамилията също не притежава медии, а ги използва с класическите рекламни и пиар лостове.
Общото между българските фамилии и олигарси е, че те са свързани с властта и си сътрудничат с нея, за да печелят, а не й се противопоставят. В България парите произтичат от властта. Властта, особено сегашната, по правило рекетира бизнеса, включително и на олигарсите.В Гърция, пише Глени, целта на олигарсите е ясна – те чакат да глътнат държавните активи, които според различни спасителни планове гръцкото правителство трябва да обяви за приватизация. “Икономиката на Гърция се намира в състояние на свободно падане и през последните две години цените на акциите на тези много скъпи обекти като електропреносната мрежа и държавната лотария падат стремително.
Косьо Самоковеца, заснет от репортер на в. “Дневник” да излиза от офиса на Васил Божков на ул. “Московска”. След публикуването на тази снимка в “Дневник” срещу вестника започнаха прокурорски проверки и публикации в различни медии и в предаването “Всяка Неделя”. Снимка: в. “Дневник” Конгломератите на олигарсите очакват да ги изкупят на цени до пет пъти по-ниски от истинската им стойност – много лоша финансова възвращаемост за държавата, но идеална възможност за купувачите след 5-10 години. Някои дори залагат на това, че Гърция ще излезе от еврозоната, като в такъв случай те ще могат да използват държаните в чужбина милиарди евро, за да закупят активи на много по-ниски цени, щом веднъж бъде въведена обезценената драхма.”
В Гърция олигарсите имат големи богатства и сега с лекота ще придобият нови, при приватизация на ниски цени.
В България по подобен начин години наред, с приватизация на ниски цени, различни кръгове придобиваха, с пари от съмнителни източници, контрабанда и др., без преди това да са имали богатство. Да приватизираш евтино беше един от основните лостове за забогатяване.
Дори когато ставаше дума за търг с наддаване и продажби на борсата (например за БТК), хората останаха с впечатление, че е грабеж, защото активите се бяха обезценили. Допълнително подкупни медии спекулираха популистки при всеки опит за приватизация, например на „Булгартабак”, като проваляха години наред продажбата му. Накрая той се обезцени достатъчно, за да може сегашното правителство да го продаде евтино на още анонимни, но очевидно негови приближени бизнес кръгове.
Но и при тази приватизация нямаше ясно обособени български олигарси, още по-малко фамилии. За големите обекти и компании, купувачи идваха от чужбина. Тукашните купуваха по на дребно.
Олигархът Ковачки например постепенно си накупи множество вецове, тецове, мини и топлофикациите на няколко града, и стана най-големият частен инвеститор в енергетиката. С какви пари – не е ясно, само се предполага, излизат откъслечни публикации, свързват го с наркотрафиканта, негов съгражданин, покойния Косьо Самоковеца. Ковачки дори не купуваше евтино, а скъпо надцакваше при търгове останалите.По озадачаващ начин хората от ТИМ придобиха банка, застрахователно дружество, холдинг „Химимпорт”, фирми, хотели и др.
По подобен озадачаващ начин дългогодишната другарка в живота на премиера Борисов Цветелина Бориславова придоби банка и множество фирми и имоти, (сред които цял един курорт – Пампорово), продаде банката за няколкостотин милиона и придоби съвсем евтино нова с активи за 700 млн. И сложи началото на олигархическа фамилия, в която не се знае още какво е участието на дългогодишният й другар в живота Борисов. Но доколкото и двамата имат дъщери, очаквана роля за бъдеща олигархическа фамилия ще се падне на зетьовете…
Други забогатяха от строителен бизнес и имоти и т. н. Но всички те играят за правителството или са притиснати от него и тихо си плащат процентите.А в Гърция в момента олигарсите играят против правителството. С революционния лозунг на болшевиките – колкото по-зле, толкова по-добре.
Миша Глени критикува западни корпорации, раздавали подкупи в Гърция и Европейския съюз за това, че години наред проявяват толерантно отношение към масовата корупция, престъпността и лошото държавно управление не само в искащите помощи държави в Източна Европа, но и в някои от ключовите западни страни членки.
“Много често затваряме очи за монопола на Берлускони върху медиите, влиянието на Камората в политиката и хроничното връзкарство на гръцката икономика (за което британското и германското правителство са напълно наясно).”Дилян Пеевски пред премиера Борисов на трибуната на парламента, по време на парламентарен контрол. Денем Пеевски е опозиция, вечер - цензор и редактор на вестници, които водят яростна пропаганда в полза на Борисов. Снимка: Юлиана Николова, Sofia Photo Agency А за монопола в българските медии и вързкарството в българската икономика? За връзките на президента Първанов с различни бизнесмени, някои от които ги съдиха, за връзките на Борисов с ТИМ, за избраните от ГЕРБ фирми, които печелят държавни и общински поръчки и др.? За Делян Пеевски с неговите яростно обслужващи правителството медии? Зад когото седи натъпканата с държавни пари Корпоративна търговска банка? И за която премиерът Борисов преди дни каза, че не може да й пипат парите, за да не пострадала.
Глени пише: “Олигарсите контролират голяма част от гръцките медии, които – едва ли някой се изненадва – ставаха все по-критични към действията на социалистическото правителство със затъването на държавата в банкрут.”
Въпреки рухналите рекламни приходи на частните телевизионни станции и мизерните тиражи на вестниците медиите продължават да си съществуват. Колективните им дългове към местните банки се предполага, че надхвърлят 1 млрд. евро и въпреки това банкерите, изглежда, не се притесняват, че заемите на олигарсите не се обслужват. Това е така, защото същите олигарси са големи акционери в тези банки.
“Посмяхме да заговорим за непрозрачното финансиране на някои ужасно задлъжнели медии от нашите банки по небанкови критерии”, заяви в речта си в петък Папандреу.Но дори най-лоялните му привърженици се чудят защо, докато беше на власт, правителството му не направи нищо, макар да знаеше за измамите в медиите.
В България с медиите е по-страшно. Те също са задлъжнели, но по други начини. Всъщност повечето от тях от години излизат на загуба. Собствениците им просто ги издържат, те не висят с кредити на банки, а се финансират с разни врътки между фирми на собственика. А дали той има дългове, е отделен въпрос. В момента няма вестник, който да е на печалба, с няколко изключения, при които става дума за незначителни приходи, които с малко надхвърлят разходите.
Всички вестници в България служат на някого. Няма в Европа държава с толкова продажни медии. И, което е по-лошо, с толкова продажни журналисти. Тук журналисти или медии, дори да са били независими, в някакъв момент сами се натискат да слугуват на някого и да печелят от това. Примерите са много. Най-ярка илюстрация на тази тенденция са публикуваните неотдавна снимки във в. ”България днес” на журналиста (доколкото може да се нарече такъв) Николай Бареков, по маркови гащета, с шампанско за няколкостотин евро в ръка, с няколко доморасли олигархчета в един от най-скъпите курорти – френската Ривиера.
Иван Бакалов,
e-vestnik.bg
- Плевнелиев в Чикаго през май
Външният министър: US визите няма да паднат скоро
Новоизбраният президент Росен Плевнелиев ще посети САЩ през май. Това ще бъде и едно от най-важните му пътувания още в първите месеци след официалното му встъпване в длъжност. Плевнелиев ще води делегацията на България, която ще участва в годишната среща на ръководителите на държавите – членки на НАТО. Събитието е планирано за средата на май в Чикаго.
Новината съобщи миналия петък министърът на външните работи Николай Младенов на среща с български студенти и професионалисти в консулството ни в Ню Йорк. Младенов дойде в Ню Йорк, за да подкрепи българската кандидатура на проф. Цвета Каменова за член на Международния съд към ООН в Хага.
Министърът обяви, че тази и другата година са предвидени средства за откриване на малък обществен център за българите в Ню Йорк, където да се помещават българските училища и да се организират различни мероприятия. Става въпрос за партерния етаж на сградата, където сега живеят българските дипломати в града. Българската държава притежава една сграда на 86-а улица в Манхатън, а помещението сега не се използва. Това е стара идея на консула ни там Радослав Точев, но едва сега се намират пари за реализирането й.
По време на срещата българите питаха Николай Младенов кога ще паднат американските визи. Той призна, че това няма да стане скоро, дори и след евентуалното ни влизане в Шенген. Реално към момента имаме 7-8 % откази на американски визи за български граждани.
Младенов коментира и кризата в съседна Гърция. Според него това е проблем за целия регион, но не директен финансов, а репутационен. Тя пречи на притока на инвестиции в Югоизточна Европа. Въпреки това България показва ръст на инвестициите в последната година. Това важи с пълна сила за сферата на туризма, където има 100% увеличение на руските туристи спрямо миналата година. Българите в чужбина и конкретно присъстващите на срещата биха могли да помогнат много за привличането на чужди инвестиции в България, смята пък консулът ни Радослав Точев. Той уточни че голяма част от присъстващите работят в банки и инвестиционни фондове. Консулството насърчава и има желание да организира една бъдеща среща с представителите на тези фондове, на която да се обсъдят възможности за инвестиции в България.
Ванина Цонева,
Bg-voice.com
- 11 ноември – Свети Мина. Започват “Вълчите празници”
В този ден православната черква почита паметта и на със свв. мъченици Виктор, Стефанида и Викентий. Виктор – войник, пострадал при император Антонин (138-161 г.) в Италия. Една млада християнка на име Стефанида, която присъствала на неговите страдания, видяла слизащите от небето два светли венци. Тя започнала гръмко да слави подвига на св. мъченик и сама заедно с него се удостоила с мъченическа смърт. Св. Викентий бил дякон. Той се удостоил да пострада за вярата в испанския град Валенсия при император Диоклетиан.
Имененици днес са: Мина (от гръцки лунен, месечен), Минко, Минчо, Месечко, Луна, Виктор, Виктория, Викентий. Честито на всички именници днес!
Свети великомъченик Мина Котуански (Фригийски) е християнски светец. Той е египетски воин, служил в град Котуан (Фригия), по времето на императорите Диоклетиан (284-305) и Максимиан (285-305). Те издали указ да се предават на мъчения и да се убиват всички християни, които не се покланят на идолите. Според указа вярващите в Христа навсякъде били принуждавани да извършат идолски жертвоприношения.
Тогава блаженият Мина, като не желаел да гледа това бедствие и почитането на бездушните идоли, оставил воинското си звание и се оттеглил в планините, в пустинни места. Той сметнал, че е по-добре да живее със зверовете, отколкото с хора, които не познават Бога. Свети Мина дълго време се скитал в планините и пустините, поучавайки се в Божия Закон, с пост и молитва очиствайки душата си и служейки ден и нощ на Единия Истински Бог. Така изминало доста дълго време.
Веднъж на тържеството в чест на езическите божества гражданите устроили “шумни зрелища и гнусни жервоприношения”. Като научил това отшелникът Мина влюзъл в града и “започнал да изобличава самозабравилите се езичници”. Градоначалникът наредил да бъде арестуван “смутителя на тържеството” след което го подложил на мъчение: бой с волски жили, стъргане на тялото сжелезни куки, обесване надолу с главата. Накрая воините отвели свети мъченик Мина извън града, където отсекли главата му, запалили голям огън и хвърлили в него многострадалното му тяло. Когато огънят изгаснал, вярващите дошли на това място и събрали останалите мощи на светеца, обвили ги с чисти повивки и ги помазали с благовония. Скоро те пренесли тези свети останки в родния си град Александрия и ги погребали в почести. Впоследствие на това място била построена гробница и базилика, в името на светия мъченик и по молитвите към светеца в нея станали множество чудеса. По-късно са разрушени от арабите.Икона на св. Мина от Обрадовси манастир - един от най-старите и известни манастири около София Св.Мина е покровител на всички, които са си загубили него, помага им да го намерят, поддържа надеждата им, че няма нищо невъзвратимо. Важно условие обаче да не се пристрастяваме към вещите, да не тъгуваме отчаяно за тях. Той е лечител. Свети Мина е покровител на жените, затова към него са насочени молитвите им за драве на дома, за деца и челяд, за радост и благополучие в дома. Закрила от него очакват пътниците и воините.
На някои места в България свети Мина се смята за покровител на вълците, защото Вълчите празници започват от 11 ноември — денят на светеца. Някъде (където са празнувани 10 дни) завършват на 21 ноември (Въведение Богородично) и затова са известни като Вълча Богородица. Десетте нощи от 11-и до 21-и народът наричал „мратински“, през които дебнели най-страховитите болести. В Сливенско, Котленско и др., се вярва, че има три Богородици — Голямата, Малката и Вълчата. Тези три Богородици са сестри. В Западна България като Вълчи празници са известни Мратинците. В Средните Родопи до 1920 – 1930-те г. всеки първи ден от месеца се празнува „зава̀лька“ (за вълка).
Широко разпространено е схващането, че най-опасният ден от тези празници е последният. Той е наричан Куцулан, Натлапан, Клекуцан и др., по името на най-опасния вълк, единака, приеман като митичния водач на глутницата, който обаче не върви с нея.
Последният ден на Вълчите празници е зимният Симеоновден. Той се смята за един от най-лошите дни в годината; някъде го наричат „Симеон Бележник“, защото белязва хората, като им оставя рани и белези. Затова и поверието гласи, че не трябва да хваща остър предмет.
Лятно-есенното съответствие на Симеоновден е на 1 септември. Двата празника имат за основна идея земеделска идея – разполовяват годината на две: пролетна и есенна оран и сеитба.
Вълчите празници водят след себе си най-дългите нощи.Според поверията страховитата Мрата започвала да върлува от 11 ноември. След тази дата хората избягвали да излизат по късна доба.
В началото на ноември изтичали последните дни, през които прадедите ни си позволявали да се разхождат късно вечер, да играят хоро по тъмно и да се срещат с любимите си след залеза на слънцето.
По това време хората довършвали всички започнати ремонти, поправяли огради и запушвали процепите, през които можели да се промъкнат тенци, караконджоли и други зли сили.
Дори някогашните поверия да ви изглеждат наивни, възползвайте се от последните есенни слънчеви лъчи, за да подготвите дома си за зимата. Уплътнете врати и прозорци, за да се предпазите от течение. Защото и да не вярвате в Мрата, не можете да отречете, че след вълчите празници започват най-дългите нощи в годината, когато болестите върлуват с голяма сила.Източници: Pravoslavieto.com, Zadoma.com., “Български светци и празници” – Лилия Старева
Името „Свети Великомъченик Мина“ носи българска църква в град Кюстендил.Тя се намира в западната част на град Кюстендил. Построена е през 1934 г. в съседство със старата възрожденска църква „Свети Мина“ по проект на архитект Антон Торньов. През 1923 г. църковното настоятелство на старата църква „Свети Мина“ взема решение да бъде построен нов храм. Проекта на софийският архитект Антон Торньов печели първа награда на обявения конкурс. Основите на новия храм са положени на 20.06.1926 г. По своята архитектура той е умален образец на църквата „Свети Александър Невски“ в София. Окончателното приемане на обекта става на 12.07.1933 г. Освещаването на храма е извършено на 04.11.1934 г. от софийския митрополит Стефан.Църквата впечатлява със своята архитектура, с двата високоповдигащи се купола с голям брой прозоречни ниши. Постройката е богато украсена с фасадни корнизи и орнаменти. Сградата е двуетажна, с изба под целия храм. Вътрешното пространство е покрито със стенописи. Митрополитският трон е дърворезбарска изработка с природни мотиви. Иконостаса е дело на Коста, Евтим и Петър Филипови от от село Осой, сега в Република Македония. Художникът Апостол Христов Фръчков от София, изработва иконите на иконостаса, изографисва и декорира иконописите и цялата вътрешна обстановка.Църквата е една от най-внушителните и представителни църкви в цяла България, действащ храм на Българската православна църква.Името „Свети Великомъченик Мина“ носи българска църква в град Кюстендил.
Тя се намира в западната част на град Кюстендил. Построена е през 1934 г. в съседство със старата възрожденска църква „Свети Мина“ по проект на архитект Антон Торньов. През 1923 г. църковното настоятелство на старата църква „Свети Мина“ взема решение да бъде построен нов храм. Проекта на софийският архитект Антон Торньов печели първа награда на обявения конкурс. Основите на новия храм са положени на 20.06.1926 г. По своята архитектура той е умален образец на църквата „Свети Александър Невски“ в София. Окончателното приемане на обекта става на 12.07.1933 г. Освещаването на храма е извършено на 04.11.1934 г. от софийския митрополит Стефан.Църквата впечатлява със своята архитектура, с двата високоповдигащи се купола с голям брой прозоречни ниши. Постройката е богато украсена с фасадни корнизи и орнаменти. Сградата е двуетажна, с изба под целия храм. Вътрешното пространство е покрито със стенописи. Митрополитският трон е дърворезбарска изработка с природни мотиви. Иконостаса е дело на Коста, Евтим и Петър Филипови от от село Осой, сега в Република Македония. Художникът Апостол Христов Фръчков от София, изработва иконите на иконостаса, изографисва и декорира иконописите и цялата вътрешна обстановка.Църквата е една от най-внушителните и представителни църкви в цяла България, действащ храм на Българската православна църква. - Пардю: В България има мръсна симбиоза между медии, бизнес и управление
Джеймс Пардю, Sofia echo
Последните президентски и местни избори бяха крачка назад за демокрацията в България. Провеждането на изборната кампания в тази страна членка на НАТО и ЕС, показа тревожен упадък на свободата и независимостта на печатните и електронни медии и политическо сплашване до нива, невиждани от десетилетия.
Партия ГЕРБ на министър -председателя Бойко Борисов спечели президентството и повечето кметски места във важните градове и села в страната, включително столицата София. Резултатът консолидира политическата власт в България още повече. Партията на Борисов вече доминираше българския парламент и правителството.
Българските печатни и електронни медии имаха своята сенчеста страна след края на комунизма, но ситуацията днес извежда корупцията и политическото влияние в медиите до нива, които отнемат всякакво доверие в обективността или независимостта на основните им материали.
„Плащането за отразяване“ е бизнес моделът за повечето основни медии в България по време на избори. Редакционната политика на много от националните ежедневници днес е да се заплаща за медийно отразяване по време на политическата кампания – не за реклама, а за новини и анализи. Ако някой предизборен щаб желае да има благоприятни новинарски публикации, авторски коментари или положителни статии за своите кандидати или желае медията да критикува опонента, това зависи само от заплащането. Кандидати, които не желаят да плащат или не могат да плащат за отразяване в медиите, просто получават съвсем слабо или никакво отразяване.
Еднакво виновна е и телевизията. Кандидатите могат да си закупят обикновена политическа реклама. Въпреки това, обикновено е много по-продуктивно да се купят новини, интервюта или платени излъчвания, отколкото обективни репортажи. По правило тези, които плащат на телевизиите, получават положително отразяване на пресконференции и други новинарски програми.
Докато вестниците в САЩ и в други страни се закриват или се консолидират, броят на вестниците в Българя остава постоянен. Това, което се променя, е собствеността. Основни западни медийни инвеститори се оттеглят от българския пазар и собствеността преминава в български инвеститори, малко заинтересовани за журналистическата етика. Вместо това медиите са се превърнали в средство за подмазване на правителството, за да печелят изгодни договори или финансиране от медийните бюджети на министерствата.
Преобладаващата практика на българските медии днес е те да бъдат използвани за бизнес и политическо влияние, а не за да се предоставя обективно отразяване на политически събития или критичен поглед, който да държи властта отговорна пред хората. Както сподели с мен бивш висш представител на властта, консолидацията на медиите в България е „мръсна симбиоза“ между медия, бизнес интереси и управлението на контрола на публичната информация.
Експанзията на таблоидите в България е друго скорошно явление. Но вместо папарашки снимки на личности от развлекателния бранш и слухове за знаменитости, тези издания публикуват постоянни, непотвърдени скандали и мръсни персонални атаки срещу кандидати и политически фигури. И отново парите и влиянието определят кой ще бъде мишена на скандалите.
Политическото сплашване и страх са също във възход в България. В този район твърдите политически сигнали не са едва доловими. Назначаването на министъра на вътрешните работи да води политическата кампания на управляващата партия ГЕРБ в България е по някакъв начин равносилно на това, американският президент Обама да назначи директорите на ЦРУ и ФБР да ръководят неговата кампания по преизбирането му. В частни разговори българите в страната говорят за политическо сплашване и за страха да се изкажеш опозиционно за сегашното управление.
Неотдавна българите гласуваха за поредния лидер, който да избави страната от корупцията, неадекватното правосъдие и проникващото влияние на организираната престъпност, което спъва развитието на страната. Правителството на Борисов дойде на власт с такива обещания. Досега правителството се справи добре с натрупването на власт. Кога и дали управляващата партия ще изпълни своите ангажименти към българите, не е ясно.
За по-нататъшното развитие на демокрацията в България е нужна сериозна доза светлина – политическа прозрачност.
Настрани от медийната етика, българите поне трябва да бъдат уведомявани за купени публикации и във всеки случай, в който се пуска материал, в който се засяга политиката, да се посочва ясно кой плаща.
Изобличаването на политическото сплашване ще изисква сериозен мониторинг от страна на международните организации заедно с подобряване на местното законодателство.
Множество компетентни, честни журналисти живеят и работят в България, но те са обезсърчени и са в капана на система, която е корумпирана от големи пари и политическо сплашване. Когато свободната и обективна преса се колебае и политическото сплашване става норма в система, заразена от сериозна организирана престъпност и корупция и липсата на адекватно правораздаване, демокрацията е губещата.
- Veterans Day Events in ChicagoVeterans’ Day will be celebrated on November 11, 2011 (also known as 11/11/11). The City of Chicago will be hosting a Veterans’ Day Ceremony honoring those who have served in times of peace as well as war. The event starts at 11 a.m. at at Soldier Field, Gate O (1410 S. Museum-Campus Drive).Admission is free.Keynote Speakers: Danielle Green Byrd – Specialist U.S. Army (Retired) and Jean Albright – MSgt USAF (Retired).The keynote speakers, along with representatives from all branches of media will lay a wreath at the Doughboy statue located inside Soldier Field which will be followed by a 21-gun salute and Taps.The 85th Army Band will perform the Armed Forces Medley as veterans from each branch rise to be recognized when their song is played. The event concludes with America the Beautiful performed by the U.S. Naval Academy Gospel Choir.The Lincoln Park Zoo is also honoring Veterans on Veterans ‘ Day. To show appreciation for those who have served, the zoo is offering treats, tours, and activities on November 11. Veterans and their families will get 11% off food and retail purchases. Parking will be $11 (compared to the zoo’s normal rate of $17), and kids can ride the Endangered Species carousel for .11 cents. The zoo is also offering veterans the chance to do some special tours of the zoo, as well as an exclusive giraffe feeding at 11 a.m. – and the first 11 visitors to Wild Things!http://chicago.about.com/
Veterans’ Day will be celebrated on November 11, 2011 (also known as 11/11/11). The City of Chicago will be hosting a Veterans’ Day Ceremony honoring those who have served in times of peace as well as war. The event starts at 11 a.m. at at Soldier Field, Gate O (1410 S. Museum-Campus Drive).Admission is free.
Keynote Speakers: Danielle Green Byrd – Specialist U.S. Army (Retired) and Jean Albright – MSgt USAF (Retired).The keynote speakers, along with representatives from all branches of media will lay a wreath at the Doughboy statue located inside Soldier Field which will be followed by a 21-gun salute and Taps.The 85th Army Band will perform the Armed Forces Medley as veterans from each branch rise to be recognized when their song is played. The event concludes with America the Beautiful performed by the U.S. Naval Academy Gospel Choir.The Lincoln Park Zoo is also honoring Veterans on Veterans ‘ Day. On November 11, 2011, Lincoln Park Zoo will celebrate two special events. The first and most significant is Veterans Day, a day where we honor the sacrifices service members have made for our country. The second is a once-in-a-century celebration of the calendar itself, recognizing the numerical fun of 11.11.11 (with extra oomph at 11:11 a.m.).To show appreciation for those who have served, the zoo is offering treats, tours, and activities on November 11. Veterans and their families will get 11% off food and retail purchases. Parking will be $11 (compared to the zoo’s normal rate of $17), and kids can ride the Endangered Species carousel for .11 cents. The zoo is also offering veterans the chance to do some special tours of the zoo, as well as an exclusive giraffe feeding at 11 a.m. – and the first 11 visitors to Wild Things!
Veteran’s DayVeterans Day is an annual United States holiday honoring military veterans. It is a federal holiday that is observed on November 11. It is also celebrated as Armistice Day or Remembrance Day in other parts of the world and falls on November 11, the anniversary of the signing of the Armistice that ended World War I. Because it is a federal holiday, many American people have the day off from school or work for Veterans Day.
History of Veterans Day
On the 11th hour of the 11th day of the 11th month of 1918, an armistice, or temporary cessation of hostilities, was declared between the Allied nations and Germany in the First World War, then known as „the Great War.“ Commemorated as Armistice Day beginning the following year, November 11th became a legal federal holiday in the United States in 1938. In the aftermath of World War II and the Korean War, Armistice Day became Veterans Day, a holiday dedicated to American veterans of all wars.http://chicago.about.com/