Авторски
- Борисов: „Ако продължавате да ме дразните, ще подпиша на инат за шистовия газ“!
В неделя, на 18 септември, министър-председателят Бойко Борисов отиде в град Добрич, за да открие обновена пешеходна зона с цяла делегация! Събралите се граждани носеха плакати с протестни надписи срещу проучванията и добива на шистов газ, за което бе подписан договор от правителството с „Шеврон”.
Явно ненаучен да се държи прилично с домакините при гостуване, премиерът избухна и се закани на протестиращите: „Нищо няма да се случи, ако не ме дразните“, обърна се министър-председателят към гражданите. – Той припомни, че вече е имал разговори по темата за шистовия газ в София, на която са присъствали още двама негови министри. По време на тези разговори всичко е било обяснено и са били посочени гаранции за безопасност. – „На тези, които издигат плакати, искам да им кажа, че продължават да изпълняват партийна повеля на някой. – обърна се към протестиращите премиерът Борисов. „Ако това продължава, ще подпишем на инат“, закани се той, нещо, което няма аналог нито в българската, а още по-малко в европейската практика на поведение по време на срещи на управляващи с население.
Новината за това безпрецедентно поведение на Бойко Борисов бе излъчена във всички централни новинарски емисии вечерта на 18 септември.
Не е ясно какво има пред вид премиерът, че ще подпише или не. В средата на юни правителството вече разреши на „Шеврон“ да прави проучвания за добив на шистов газ край Нови пазар.
От друга страна, известно е, че в някои европейски държави вече забраниха проучванията и добива на шистов газ като силно замърсяваща природата технология.
Замърсяват се почвата, водата, и местата в районите на проучванията и добива стават негодни за живеене, тъй като застрашават населението с отравяне и злокачествени заболявания!
Това са резултатите от технологията по проучване и добив на шистов газ и тази констатация не е вероятна и констатирана и доказана категорично.
Тогава за какви гаранции за безопасност говори Бойко Борисов на протестиращите граждани на Добрич, които не желаят да им отравят земята, водата и обричат здравето им на тежки болести! Хората, живеещи в районите, където трябва да проучва „Шеврон” не искат да се изселват! Такива гаранции – НЯ-МА!
Независимо от бръщолевенията на министър Трайчо Трайков в парламента и уверенията на платени „учени” на кръгли маси по темата!
За сведение на премиера Борисов ще кажа, че проучванията бяха разрешени без оценка на процеса за въздействие на околната среда. Защо?
Защо заради някакъв американски каприз Борисов като премиер подписа на 16 юни 2011 г. договора за проучване с „Шеврон”?
На какво разчита – заслужава ли си заради някакво краткотрайно американско благоволение да предаде интересите на хората от районите, където „Шеврон” ще трови почва, вода и население?
На какво разчита Борисов – на ненаказуемост от щетите, които ще причини това негово решение?
По този повод ще припомня на Борисов следното:
- В САЩ има много заведени дела от граждани засегнати от проблема. За тях това е непрекъсната борба с големите компании. В много страни по света, извличането на шистов газ е забранено със закон. Последно това се случи във Франция.
- Има солидни доказателства, че методът за проучване и добив на шистов газ, а именно, така нареченият „хидравличен удар”, е изключително пагубен за природата и замърсява с отровни химикали подпочвените води. За „хидравличния удар” се използват пясък и вода, смесена с най-различни химикали. Фирмите, добиващи шистов газ, крият какви са използваните химикали, като се позовават на търговска тайна. Специалисти от САЩ са направили анализ на такава вода и много от установените химикали в нея са се оказали изключително токсични за човека.
- Голяма част от хората в България не са информирани как се добива шистов газ и на това разчита правителството на Борисов.
Ще си позволя съвсем кратко да опиша метода на проучване и добив на шистов газ:
1. Пробива се в шистовите скали на дълбочина от 2.5 – 4 км.
2. Под налягане (хидравличен удар) се изливат в шахтата милиони тонове вода, смесена със силно токсични химикали и пясък.
3. Скалите се напукват от налягането, химикалите и газа, които се намират в тях, започват да излизат от пукнатините /пясъкът се използва, за да държи пукнатините отворени през това време/.
4. Докато газът се събира по този метод, една част от него, заедно с токсичните химикали, отиват директно в атмосферата и въздуха.
5. Половината от сместа (вода, пясък, химикали), използвана в шахтата, остава долу в почвата, като замърсява нея и подпочвените води.
6. Другата половина от отпадъчните води се извлича в цистерни и се изсипва ”на определено място” от компанията. Къде според вас ще е това място? /говорим за милиони тонове замърсена с химикали вода!/.
7. В резултат на този добив, почвата и водите стават негодни за употреба, а районите, в които се добива шистовия газ, постепенно се обезлюдяват и превръщат в пустини.
Какви са екологичните и здравните рискове от добива на шистов газ?
Рисковете са в няколко посоки:
- Губи се безвъзвратно обработваема земя, а такъв ще е случаят в България. Поради технологични изисквания, сондите са толкова нагъсто, че теренът на добива става като лунен пейзаж и не може да се използва за нищо друго по време на добива или след него.
- Замърсяване на подпочвените водоносни пластове, използвани за питейни цели. Това е установен факт при добива на шистов газ в САЩ, където има химически замърсявания и навлизане директно на газ в канализацията за питейните води. Ако този риск се получи у нас (в региона се използват и кладенци) това ще е катастрофа.
- Изчерпване на водните запаси заради добива, при който се използват големи количества вода, която се замърсява и не може да се пречисти напълно.
Щатската Агенция за околна среда (US EPA) в писмо изброява какви замърсители могат да се очакват – над 40 (вкл. тежки метали, бензин, азотни съединения, алфа и бета-радиоактивност, стронций-90, радий).
Методът хидравличен удар включва вкарването на вода и химикали на 2,5 км дълбочина под земята! Самият удар е като малко земетресение и огромният натиск разцепва скалата и освобождава газа. За са се „постигне” удар, има необходимост от пробивна течност – смес от над 596 отровни химикала – инхибитори на корозия, сгъстители, киселини, биоциди, изсушаващи елементи, желиращи елементи, въпреки че проучвателите твърдят невинно „Вкарваме малко вода!”
Всеки пробив изисква от един до седем милиона галона вода, една шахта може да се използва до 18 пъти, но при всяко ново ползване се вкарват още от един до седем милиона галона вода!
И всички тези използвани галони вече съдържат вода с 596 силно токсични, отровни елемента!
Без вода – няма живот, но да смесваш вода, за да я отравяш с 596 силно токсични елемента – тази вода е неизползваема! Тя няма къде да се дене – трябва някъде да се изсипе, а изсипана, отравя почвата завинаги и подпочвените води! Хората трябва да се изселят от там, тъй като мястото е достойно за изтърпяване на бавна , мъчителна смърт, даже да нямаш присъда!
Водата, която тече от чешмите започва да съска, кипи, разяжда, тя гори – струята й гори! Първоначално има метален вкус, след това става кафява, започва да мирише непоносимо – не може да се ползва за нищо, нито за пиене, нито за къпане, нито за пране, поливане, готвене…
Козината на животните пада, те започват да повръщат, и умират мъчително – а какво остава за хората, живеещи в близост до зона за търсене и добив на шистов газ?
Заразяват се кладенци, градини, растения – нима може да останат да живеят там живи хора?
Вода с пропан – поднасяш клечка кибрит и тя пламва! Както си тече от чешмата!
Ракови заболявания, тежко болни, мъртви животни от селскостопанските до домашните любимци. Как тогава хората ще издържат?
Цялата истина за вредите от проучванията и добива на шистов газ показва филмът “Gasland”
който предлагаме отново на читателите си!
Земетресението в района на Блекпул, на 27 май 2011, съвпадна по време със старта на нагнетяването на големи количества вода под налягане, осъществено от енергийната компания „Cuadrilla Resources”, с цел да се извърши хидравличен разрив на съдържащите шистов газ сложни хоризонтални слоеве.
BGS коментира по следния начин предишните земетресения в района на Блекпул: „Всеки процес, който изисква нагнетяването на вода под налягане в дълбоките породи с цел тяхното разрушаване, може да доведе до земетресения. Добре известно е, че нагнетяването на вода или други течности, при добива на петрол и геотермалното инженерство – като добива на шистов газ например, могат да доведат до повишена сеизмична активност. Наистина, обикновено земетресенията са прекалено слаби, за да бъдат усетени, но има и примери за по-сериозни земетресения” написа анализаторът на „Индипендънт” Стив Конър.
От казаното дотук следва, че Борисов трябва да забрави своето „Ако продължавате да ме дразните” … с „извинете за това, че бях недопустимо груб, но ме заблудиха за безопасността от проучванията и добива на шистов газ”!
Вече две седмици търпим нервността на премиера, че не той стана кандидат за президент, но каква вина имаме ние за това?
Господин Борисов, по Конституция парламентът гласува да бъдете министър-председател и предложения от Вас кабинет! А депутатите ги избират българските граждани.
Т. е. редовите българи плащат да пътувате с фалкона където Ви скимне. Да си правите каквото решите, независимо дали е в рамките на правомощията Ви, или не. Крайно време да се осъзнаете, че мандатът се състои от броени дни, които свършват!
И още нещо: не бъркайте българите с кучетата, които гледате – защото ако днес се дразните Вие, утре може да се раздразни гражданството – а това трудно се спира!
И непотребните са непрекъснато потребни – добре е Борисов да не забравя това.
Люба Манолова,
Lubamanolova.info
- Прокуратурата е сезирана и за новите имена изплували в „Подкупгейт“
Борисов, Фандъкова и Корумбашев също отиват на прокурор
Вносителите на сигнала срещу Цветан Цветанов и Росен Плевнелиев от обществения съвет на Асоциация на свободното слово „Анна Политковская“ изпратиха допълнение към първоначалния сигнал, в което се обобщават медийните изказвания и признания на политиците през седмицата и се настоява да бъдат разследвани всички замесени лица.
На мушката на правосъдието вече са тримата общинари, поискали подкуп от Росен Плевналиев, както и всички, за които стана известно, че са знаели, но са прикрили това престъпление – Петър Корумбашев, Андрей Иванов, Бойко Борисов и Йорданка Фандъкова.
„Високопоставени политици потвърдиха съществуването на корупционната схема и бяха назовани конкретни имена както на предполагаемите извършители на престъплението по чл. 302а от НК – подкуп в особено големи размери, така и на длъжностни лица, които са знаели за престъплението, но са го затаили, като по този начин са нарушили чл. 205 ал. 2 от НПК.“ – пише в новия сигнал, в който се иска от българската прокуратура да привлече към наказателно производство всички изброени лица. В сигнала са посочени конкретните имена и медийните публикации, в които са цитирани.
1. Орлин Иванов, Радослав Тошев общински съветници в СОС, и и Данаил Кирилов – областен управител, които според публичното свидетелство на Георги Кадиев – общински съветник в СОС са извършили престъплението предлагане на подкуп в особено големи размери (чл. 302а от Наказателния кодекс).
2. Петър Корумбашев – депутат, Бойко Борисов – премиер, Йорданка Фандъкова – кмет на София и Андрей Иванов – председател на СОС за затаяване на престъплението. Според свидетелството на Георги Кадиев, Петър Корумбашев му е разказал за схемата с подкупа и за това, че е посредничил на Росен Плевнелиев като му е уредил среща с председателя на СОС Андрей Иванов, а за това са знаели също Бойко Борисов и Йорданка Фандъкова;
Всички цитирани по-горе лица от точка 2 към момента на извършване на престъплението по чл. 302а от Наказателния кодекс(НК) – за предложен подкуп в особено големи размери се явяват длъжностни лица и са били длъжни да спазят чл. 205, ал. 2 от НПК – „Когато узнаят за извършено престъпление от общ характер, длъжностните лица трябва да уведомят незабавно органа на досъдебното производство и да вземат необходимите мерки за запазване на обстановката и данните за престъплението“ – уточняват вносителите.
Освен това те смятат, че затаяването на това престъпление от страна на длъжностни лица ги излага и на санкциите на Чл. 294. (1) от Наказателния кодекс за лично укривателство.
„В публичните изявления по този скандален случай бяха изтъкнати доводи от различен характер, нямащи нищо общо с буквата на закона“ – пише още в сигнала. Наказателният кодекс не прави разлика между осъществен или неосъществен подкуп, директно или индиректно искане на подкуп, искане на подкуп лично от някого или в качеството му на служител на компания. Самото поискването на подкуп е вече престъпление според закона.
От друга страна Наказателно процесуалният кодекс не диференцира гражданите като такива, които трябва да изпълняват задължението си да съобщават на разследващите органи за престъпления и други, които поради „немското си възпитание“ или заемания висок пост в държавата не са длъжни да го правят – прецизират вносителите на сигнала.
Това е посочено защото премиерът се опита да оправдае Плевнелиев с „немското му възпитание“. Той направи и шокиращото признание, че знае за лица искали подкупи (съответно извършвали престъпления), но не съобщава за тях… защото е премиер?!
Сигналът е препратен и до Европейския парламент с настояване да следи отблизо това „публично разкрито нарушаване на закона в най-висшите кръгове на политическата олигархия в България.“
Скандалът започна от изказване на Цветан Цветанов на 9 септември, в което той разказа как трима общински съветници, наречени брокерите, са поискали от Росен Плевналиев 500000 евро подкуп. Плевналиев отказал да сезира прокуратурата, защото „не му се занимавало“.
Обяснението на самия Плевналиев беше, че лично на него никой не му е искал подкуп и той подкуп не е давал. Не стана ясно обаче дали му е искан подкуп като представител на фирмата, строяща Бизнес парк София, която е искала от СОС да извърши замяна на терени.
Източник: Биволъ
–––––––––––––––
Оригиналът на сигнала може да бъде изтеглен от тук – Plevneliev-Cvetanov-dopalnenie
- НАГРАДНИЯТ ФОРУМ КЪМ 19 СЕПТЕМВРИ 2011
НАГРАДЕН ФОРУМ – ЧИКАГО, ЕСЕН 2011
специална разработка за
Фестивал «Български дни в Чикаго – есен 2011»
предназначена за представяне и дискусия на
„Есенна сесия на Българо-Американска Асоциация”
Неделя, 2 октомври 2011 година
Мото на продукта
„Ние превръщаме човекът в символ”
(Актуализация 19 септември 2011)Целта на Форума е ДА УТВЪРДИ БЛАГОТВОРИТЕЛНИ НАВИЦИ И ТРАДИЦИИ всред българската общност в Чикаго. Във форума могат да участват институции и лица, които са извършили или желаят да осъществят награждаване, дарение, спонсорство, благотворителност или меценатство.
„Награден форум – Чикаго есен 2011” е за периода между 2 май 2011 и 2 октомври 2011 година. По информация от медиите, Участници в отделните категории по азбучен ред са:
1. Категория Награди:
Държавна агенция за българите в чужбина
Никола Чаракчиев.
2. Категория Дарители:
Българо-Американска Асоциация.
Никола Чаракчиев.
Тодор Пенев.
Шефкет Чападжиев.
3. Категория Спонсори (моля вижте по-долу):
P&A Transport
V&G Commerce
Братя Павел и Румен Вълневи, собственици на AmeriFreight Systems LLC.
Васил Байрактаров, собственик на Multi group logistics
Вестник „България сега”
Вестник „България”
Динко Динев, собственик на Park Ridge Taxi and Community Cab,
Иван Цветков и Румен Ковачев – собственици на ресторант „Механата”.
Шефкет Чападжиев.
4. Категория Благотворителност:
Братя Павел и Румен Вълневи – собственици на AmeriFreight Systems LLC.
Петранка Стаматова
Цветелина Бойновска – Law Offices of Tzvetelina Boynovska, P.C.
Шефкет Чападжиев.
5. Категория Меценатство (моля вижте по-долу):
Светлозар Момчилов, собственик на SM MEDIA GROUP LLC.
Primerica.
6. Категория Спомоществователи:
Д-р Виолета Симов-Динев.
7. Патрон на Събитие (моля вижте по-долу):
Светлозар Момчилов, собственик на SM MEDIA GROUP LLC.Поканват се участниците във Форума да присъстват на 2 октомври 2011 година на „Открита дискусионна сесия на Българо-Американска Асоциация – есен 2011”, за да бъдат представени на българската общност в Чикаго. За допълнения и контакти моля използвайте [email protected] .
Пояснения:
„Меценат” е човек, който покровителствува, материално подпомага изкуството и културата, без да има каквато и да е своя облага от това.
„Спонсор” е човек или група, които поддържат даден талантлив творец или обществено дело. Спонсорирането има възвращаемост – отчисления от данъчната ставка на личността или фирмата, реклама, популярност идваща от това, че името на благодетеля се свързва с добро дело или прославени изпълнители, изобретатели, шампиони…
„Патрон” е лицето, което със своята популярност и авторитет създава вярна представа и очаквания за сериозни и интересни, полезни по същество дейности по времето на събитие. Това е така да се каже «СТОПАНИНЪТ» на събитието. От неговото умение да подреди програмата, да събере интересни и ерудирани участници, да представи пред медиите и очакваните посетители полезното и атрактивното, с което те ще се запознаят, зависи успехът на делото. Твърде често Патронът се явява и спонсор на съответното събитие. По време на подготовката той участва и в кампанията по осигуряване на необходимите средства и атрибути. Българо-Американската Асоциация е успявала досега да предостави този отговорен за успеха на най-популярните събития от дейността на събитията пост, на безспорно подходящите хора. Те имат големи заслуги за всичко положително, на което станахме свидетели през годините. Това показва още и факта, че сред българите в САЩ има достатъчно ерудирани и подготвени за обществена дейност и ръководство наши сънародници.
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка СтаматоваОфициални гости
Симеон Стоилов – Генерален консул на Република България в Чикаго
Димитър Владимиров – Главен секретар на ДАБЧ
Иванка Славчева – Главен експерт в ДАБЧ и референт за българските общности в САЩ и КанадаFile: bd11e-nf4
- АМЕРИКАНСКИ УНИВЕРСИТЕТ В БЪЛГАРИЯ
Тиери дьо Монбриал, основател и председател на Френския институт за международни отношения, гостува на Американския университет в България
20 септември 2011 г., 17:00 часа, аудитория „Андрей Делчев”в Академичен център „Балкански”, университетски комплекс „Скаптопара”
19 септември 2011 г., Благоевград. Тиери дьо Монбриал е един от най-признатите френски експерти по икономика и международни отношения в света; основател и председател на Френския институт за международни отношения. Г-н Монбриал пристига утре в Американския университет в България и ще изнесе лекция на тема „2011: Ръжда в мира”. Събитието ще се проведе утре от 17:00 ч. в аудитория „Андрей Делчев” в Академичен център „Балкански”, университетския комплекс „Скаптопара”, Благоевград. Осигурен е симултанен превод на български език.
Събитието се организира от АУБ, Балкански политически клуб и Българската академия на науките. То ще се проведе в рамките на серията лекции под патронажа на посланик Елена Поптодорова. Целта на тази серия лекции е да провокира дискусии на различни теми и съвременни проблеми, както и да представи известни в регионален и световен мащаб гост-лектори пред обществеността в Благоевград и АУБ. Серията от лекции е подпомогната от Американската комисия за съхранение на културните богатства в чужбина и е в чест на посланик Елена Поптодорова.
Тиери дьо Монбриал основава Френския институт за международни отношения през 1979 г., чийто председател е до днес. Член е на редакционния съвет на списание „Foreign Policy”. През 1974 г. започва работа като преподавател във Висшето училище по политехника, където създава Катедрата по икономика и остава неин ръководител до 1992 г. Той е първият директор в Центъра за анализи и прогнози към френското Министерство на външните работи от 1973 г. до 1979 г. През 1992 г. е избран за член на Академията за политически и хуманитарни науки, а през 2001 г. я председателства. Автор е на 20 книги, сред които „Политическа география”, „Спомени от настоящето”, „Действието и системата на света” и др. От декември 2006 г. Тиери дьо Монбриал е чуждестранен член на БАН. За своите постижения той е носител на държавни почести от страни, като Франция, Австрия, Белгия, Бразилия, Германия, Холандия, Полша и др.
АМЕРИКАНСКИ УНИВЕРСИТЕТ В БЪЛГАРИЯ
е Регистриран участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка СтаматоваОфициални гости
Симеон Стоилов – Генерален консул на Република България в Чикаго
Димитър Владимиров – Главен секретар на ДАБЧ
Иванка Славчева – Главен експерт в ДАБЧ и референт за българските общности в САЩ и Канада - „Черната кутия“ ЦИК призована да публикува стенограмите от заседанията си
М. Попова: Това е най-нормалното нещо, което една институция може да направи
Министърът на правосъдието и кандидат за вицепрезидент на ГЕРБ Маргарита Попова смята, че би било хубаво Централната избирателна комисия (ЦИК) да публикува стенограмите от своите заседания. Затова призова многократно неправителствената организация Институт за развитие на публичната среда, но ЦИК засега отказва да даде публичност на стенограмите.
„Искаме ЦИК да престане да бъде черна кутия. Така, както Министерският съвет, ВСС, комисиите към парламента правят своите стенограми и протоколи публични и всеки е наясно с позициите на членовете на тези органи, час по-скоро това трябва да се случи с ЦИК, за да може да спре или по някакъв начин да се овладее недоверието, което комисията генерира от началото на своето създаване,“ коментира в неделя пред БНР Антоанета Цонева, председател на Института за развитие на публичната среда.
Тя уточни, че подали заявление за достъп до информация в ЦИК с искане да им бъдат предоставени протоколите от ключови заседания на комисията, които неправителствената организация да публикува и да ги направи достъпни за обществото. Институтът е бил принуден да прибегне към процедура по закона за достъп до информация, тъй като ЦИК е отказала да сама да започне да публикува протоколите на сайта си.
Антоанета Цонева поясни, че тази публичност е нужна, за да може всеки да види как членовете на ЦИК аргументират решенията си. Според нея е важно дали членовете на комисията действат изцяло по съвест, вземайки своите решения, или има някакъв механизъм на принуда и синдром на страха, които могат да лишат действията им от обективност.
„Самият доклад на ОССЕ, който оценява необходимостта да бъде изпратена мисия от наблюдатели в България, казва следното: начинът, по който се конструират избирателните комисии прави така, че членовете да следват повече политически повели, отколкото да бъдат надпартийни в своите действия. От друга страна големият брой на членовете на самите общински избирателни ще затрудни значително формирането на капацитет за тяхното обучение. За мен е важно дали се чувстват свободни. Смятам, че те ще се освободят от някаква опека, ако такава съществува, именно когато протоколите станат публични“, изтъкна Антоанета Цонева.
„Изборният кодекс не предвижда ЦИК да заседава при закрити врата, нито има изрични условия тя да не се публикува. ЦИК се противопоставя на тази идея“, каза тя.
Цонева добави, че е важно да се знае как са взети спорни решения като това да се регистрира коалицията менте „За Зеленогорски“, която няма нищо общо с едноименния плевенски кмет.
„Това е интересно, защото това е решение нонсенс. И невъзможността да бъдат регистрирани в ОИК коалициите в Монтана и Плевен също е пример. Практиката, която генерира ЦИК трябва да бъде публична“, заключи Антоанета Цонева.
Впоследствие Маргарита Попова се съгласи с това мнение и заяви, че би насърчила ЦИК да публикува протоколите си.
„Аз през септември 2009 г. не само че поощрих, но направих и практика Висшият съдебен съвет да изважда стенограмите от нашите заседания публично и в цялост. Това нещо се случи. Така че това е мой манталитет и аз мисля, че това е най-нормалното нещо, което една институция може да направи, за да отвоюва още малко за себе си доверие от българските граждани, които са петимни за правосъдие, петимни за доверие, петимни за благополучие, за спокойствие, за ред. Така че би било хубаво, нека да го направят“, заяви пред БНР кандидатът за вицепрезидент на управляващата партия.
В отговор на въпрос тя изрази мнение, че най-нормално задължение на властите е да си вършат работата и да гарантират честното провеждане на изборите, независимо, че тази седмица бе създадено специално звено между МВР, ДАНС и прокуратурата, което да има грижата за изборите.
„…В крайна сметка те са съобщили още веднъж, че имат ангажимент изборите в държавата да протекат мирно, да протекат честно, така че…Може би не е
необходимо това нещо да се оповестява гръмко и високо, защото наистина всеки трябва да си върши работата“, каза Маргарита Попова.„Не бих желала и мисля, че няма да се допусне да се загърбват демократични механизми“, допълни тя.
Преди това Антоанета Цонева изрази сериозни притеснения поради факта, че все още не са започнали обученията на общинските избирателни комисии (ОИК). Сериозно се притесняваме и от това, че ЦИК не е започнала и късно обявява поръчката за обществена кампания, добави Цонева.
Източник: Mediapool
- Минчо Христов: Готвят нов грабеж – половината българи ще останат без жилища
Банките са завлекли 5 млрд. лв.
Минчо Христов е роден през 1962 г. в София. Магистър по история от Хаванския университет, специализира и преподава в Университета на Сао Пауло, в Колумбийския университет, в Института за изследване на сигурността в Париж. Бил е независим депутат и зам.- председател на Комисията за борба с корупцията в 40 Народно събрание. Заедно със Стела Банкова внася повече от 100 закона – за отмяна на депутатския имунитет, отпадане на точковата система при пенсиониране, премахване на доплащането в болниците, ревизия на приватизационните сделки.
– Доц. Христов, преди броени дни в бТВ бяхте участник в невероятен скандал, свързан със субсидията на политическите партии и имотите на Симеон Сакскобургготски, където икономистът Владимир Каролев ви нарече „боклук”. Ще го съдите ли?– Не. Обидите само показват липса на интелектуален потенциал и аргументи. Не мисля да му обръщам внимание. По-важното обаче е друго. Във въпросното предаване аз разкрих нещо, което за пръв път изнесох пред в. „Шоу”: за всеки избран депутат политическите партии получават по 15 000 лв. на месец. Това е извън заплатата на депутата. В парламента има 240 депутати, ако умножите всичко това по 48 месеца, колкото е мандатът на парламента, ще получите точно 172 800 000 лева. Ако прибавите и субсидията на НДСВ и партията на Ковачки ще получите
повече от 200 милиона лева грешна народна пара.
В същото време политиците ни обясняват как няма пари за лекарства, как трябва да закриват болници и как трябва да доплащаме за лечението си, ако се разболеем. За мен това са наглеци и безсрамници! Каролев излъга в ефир стотици хиляди зрители, като заяви, че партийната субсидия за тези 4 години била само 16 милиона лева.
Що се отнася за имотите на гражданина Кобургготски – в първия ден на предишния парламент заедно със Стела Банкова внесох Закон за отнемане на тези имоти, защото те просто не са негови, а на една държавна институция – интендантството. Ще ви кажа и друго – трима човека обещаваха да внесат такъв закон преди изборите през 2005 г. – Сергей Станишев, Иван Костов и Волен Сидеров. Нито един от тях не изпълни обещанието си. Хубаво е да ги питате защо. Сега, когато Кобургготски съди България в Страсбург, препоръчвам на мнозинството от ГЕРБ да не се занимава с половинчати и временни мораториуми, а да разгледа внесения от мен закон и да реши проблема веднъж завинаги. Да сте чули наследниците на Луи ХVІ да претендират за Лувъра или Версай? Дори Бъкингамският дворец не е собственост на английската кралица, а на държавата.
– Говорехте за партийната субсидия. Все пак парламентът намали преди месец субсидията с 15%. Освен това, ако държавата не финансира политическите партии, тогава няма ли те да се обърнат към мафията?
– Намаляването с 15% е подигравка, защото управляващите скриха от хората, че
миналото Народно събрание увеличи въпросната субсидия с 500%.
Повтарям отново – с 500 %! Сега тези партийни шмекери имат наглостта да се правят на морални и скромни. Нека Сметната палата публикува задграничните пътувания на партийните лидери и начина, по който се харчат тези пари. Ще бъдете свидетели на невероятни изненади. Колкото до втората част от въпроса – ще ви кажа, че ГЕРБ спечели близо половината от гласовете на българите без нито една стотинка субсидия. НДСВ пък получи десетки милиони, а не можа да влезе в парламента. Въобще не споменавам откраднатите милиарди от тройната коалиция, за които Доган, Станишев и Кобургготски ще трябва да отговарят.
– Казвате доста тежки думи и за лобизма в днешния парламент.
– Първият закон, който този парламент разгледа, беше Законът за нотариусите, където шефът на правната комисия в парламента Искра Фидосова се опита да пробута закон, с който да запази кантората си на нотариус, докато е депутат. После бе вкаран законът за културното наследство, облагодетелстващ крупните колекционери.
След това опитаха да пробутат закона за генномодифицираните храни, като някои депутати ни обясняваха едва ли не колко вкусни и полезни са те. Срамота! Опитаха се да задължат хората принудително да продават земите си на арендаторите – отново в основата се оказа депутатка от ГЕРБ, имаща сериозни арендаторски интереси. Крещящ пример за престъпен лобизъм е и фалшифицирането на закона за наркотичните вещества от страна на председател и зам.- председател на комисия в парламента, с цел да бъдат рекламирани определени наркотици. Виновните гербаджии бяха наказани, но не бяха отзовани от парламента. Този случай показва колко съм бил прав, когато в миналия парламент внесох предложение за отзоваване на народни представители, ако те не изпълняват своите обещания или не ходят на работа.
Всички питаме: докога ще продължава грабежът от страна на редица монополисти – ток, вода, парно, застрахователи, банки. Този грабеж се извършва целенасочено и със съучастието на ръководствата на парламентарно представените партии. Цената на тока нараства например два пъти и половина по пътя към потребителите, а печалбите, както всички видяхме, се източваха чрез консултантски договори в чужбина. Тези наглеци
са си плащали хонорари за около 5000 лв. на ден.
Какво пречи на правителството да сметне колко точно тези тарикати са откраднали и да си върне собствеността? Или пък случаят със Софийска вода – купуваш водата по 2 стотинки, а я продаваш по 1,5 лв. !! Да обещаваш да намалиш загубите на вода на 32% до 2006 г., а днес те да са над 60%! На всичко отгоре да включваш всичките загуби в цената, която всички софиянци плащат. Хората трябва да знаят, че цената на водата днес е завишена поне 2 пъти.
По същия начин българите плащат най-скъпите телефони. Преди две години тогавашната еврокомисарка по комуникации Вивиан Рединг щеше да припадне, като чу за нашите цени на мобилните оператори. Лошото е, че всичко това се върши с висока парламентарна протекция.
– Вие сте известен с това, че като народен представител премахнахте наказателните лихви за предсрочно връщане на потребителски кредити и критикувахте остро тройната коалиция за лобизъм в полза на банките.
– Категоричен съм, че се подготвя нов финансов грабеж, който е планиран за следващата година. Основание за това твърдение ми дават следните факти. Лошите кредити през последните месеци са скочили над 300 %. Това е така, защото банките най-безцеремонно повишават лихвите по кредитите. По потребителските кредити те са вече около 19%. Естествено, все по-малко хора могат да плащат тези баснословни лихви, и лошите кредити ще продължат да нарастват лавинообразно. Ще спечелят олигарсите и банкерите, които ще връщат обезценени левови кредити, а ще загубят спестителите, чиито влогове ще се обезценят. Всеки може да направи елементарна сметка.Банките са раздали около 50 милиарда лв. заеми. Разликата между лихвите по кредитите и по депозитите е над 10 %. Това означава, че приходите от лихви са минимум 5 милиарда лева. Още 820 милиона банките са спечелили през 2009 г. от такси и преводи. Оказва се, че общо приходите на банките за 2009 г. са около 6 милиарда лева, а декларираната печалба е едва 780 милиона. Големият въпрос е
къде са потънали над 5 милиарда лева. Това са парите за пенсии, лекарства
и други неотложни социални нужди. Пожелавам на премиера да намери тези пари и да помогне на хората да преодолеят кризата. Колкото до закона за потребителския кредит – това беше един от най-престъпните закони на този парламент. Той даде възможност на банките да формират лихвите по свое усмотрение и своя собствена методика. Освен това парламентът върна наказателните лихви за предсрочно връщане на кредит, които със Стела Банкова бяхме премахнали. В закона пише, че те могат да бъдат до 1%, но в определени случаи – можело да бъдат и повече !В закона за гарантиране на влоговете също има заложени капани, за които също съм внесъл законови поправки. Там пише, че при фалит на банка Фондът за гарантиране на влоговете започва да изплаща сумите не по-късно от 20 дни. Не е записано обаче кога това изплащане трябва да завърши. И второ – по закон всички валутни влогове ще бъдат изплащани в левове. Ако това правителство наистина иска да гарантира около 25 милиарда лева спестявания на хората, незабавно трябва да премахне посочените капани.
Интервю на Ваня Панкова,
БЛИЦ
- ПРЕЗЕНТАЦИЯ НА РАЙНА НЕДЯЛКОВА
СЪЮЗЪТ НА БЪЛГАРСКИТЕ ПИСАТЕЛИ В САЩ И ПО СВЕТА
Организира
творческа среща с поетесата Райна Недялкова
на 24 септември 2011 година (събота) от 18 часа в Първи български център ЧикагоАдресът на Първи български център е
3756 W. Irving Park Rd., Chicago, IL 60618.
Едно от най-популярните стихотворения на Рени е
„Да купиш камила“.
Така е озаглавена и едни от последните й книги.
Добре дошли са всички приятели и почитатели на поезията на Райна Недялкова.
Очаква се
Райна Недялкова
да бъде участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка Стаматова - Wikileaks: Държавна сигурност витае над България
Байърли: Няма изненада, ако Поптодорова и Бокова се окажат агенти на ДС. Американското разузнаване знаело за „Гоце“ преди да бъде разкрит.
Темата за отварянето на досиетата на ДС присъства трайно в дипломатическите доклади на САЩ, изпращани от София и разсекретени от Wikileaks.
През 2006 г. посланик Байърли изпраща грама с най-високо ниво на секретност, озаглавена „Досиета на Държавна сигурност витаят над България“. [06SOFIA786] В нея е описан подробно скандала с разсекретяването на няколко досиета на журналисти от Румен Петков. Байърли цитира разузнавателни източници, според които това не е част от някаква политическа стратегия, а е самоинициатива на Петков, който искал да си отмъсти на журналист. Лидерите на БСП – Първанов и Станишев са се видяли в чудо и не знаят „как да напъхат духа обратно в бутилката“ – пише посланикът.
В няколко доклада Байърли проследява и дебатите около създаването на закона за досиетата, както и сформирането на Комисията по досиетата.
Той отбелязва, че шефовете на разузнаването и кръгове в БСП оказват „огромен натиск“ над депутатите, за да останат неприкосновени и да не бъдат разкрити като агенти на ДС. Мистериозната смърт на Божидар Дойчев – шеф на архива на разузнаването също повдига вълна от спекулации и извежда на преден план необходимостта да се приключи с това наследство от комунистическото минало – обобщава Байърли в некласифициран доклад от края на 2006 [06SOFIA1655]
В друга грама от април 2007 г. [07SOFIA510] е цитиран Касим Дал, според когото „тези деяния от миналото може да се окажат по-неудобни за сегашната Българската социалистическа партия, отколкото откровенията за отделни случай на сътрудничество.“
Дал казал още, че „официални лица на такива високи постове като Първанов и Петков са по-загрижени да прикрият следи за парични сделки, които биха могли да доведат косвено до тях.“
Биволъ се свърза с Касим Дал за коментар и той отрече да се е срещал с посланик Байърли или с други служители на американското посолство и да е казвал подобни неща.
Имат ли досиета Поптодорова и Бокова?
„Налице е и повтарящата се спекулация, че високопоставени български дипломати, които в момента служат в западните столици, включително посланици във Вашингтон (Елена Поптодорова б.ред.) и Париж (Ирина Бокова б.ред.), ще се окажат свързани с Държавна сигурност.“ – продължава грамата, но от текста не е ясно кой прави тези спекулации – Касим Дал или други лица.
„Много от тези имена няма да бъдат чак толкова голяма изненада – все пак не бива да се забравя, че Елена Поптодорова започва кариерата си като преводач на Тодор Живков, но най-вероятно ще бъдат използвани от опозицията за злепоставяне на правителството.“ – коментира Байърли.
Той подчертава, че досиетата не правят никаква разлика между изкупление и неизкупление – „всички тези досиета бяха бетонирани като в скала на датата, на която тук падна комунизмът“.
Според посланика „само тези, които имат достатъчно власт, ще успеят да запазят досиетата си в тайна и да избегнат тази неточна оценка на миналото им.“
Както е известно, проверката на Комисията по досиетата не показа данни за съпричастност към Държавна сигурност на Елена Поптодорова и Ирина Бокова, която сега е генерален директор на Юнеско. За посланик Поптодорова стана известно, че е предавала секретна информация от кухнята на правителството на американското посолство и има статут на „стриктно защитен“ информатор.
Скандалът „Гоце“
Още през 2006 г. във Вашингтон е изпратена информацията, че Първанов е сътрудничил с ДС, въпреки че Румен Петков категорично отрича съпричастност на президента. Досиетата на Първанов и на други политически фигури от неговото поколение са потвърдени от друга разузнавателна агенция – отбелязва Байърли в цитираната по-горе секретна грама.
Специален доклад с поверителен статус е отделен на официалното осветляване на „Гоце“ през юли 2007 г. [07SOFIA916]
В нея подробно са изложени реакциите на различните политически сили: искането на оставката на Първанов и обвиненията на дясната опозиция в прочистване на досието „Гоце“, както и факта, че шефът на Комисията по досиетата Евтим Костадинов е признал в интервю по националното радио, че има липсващи страници от досието.
Отбелязана е и реакцията на Бойко Борисов, който е запазил мълчание по време на скандала с „Гоце“ и така е подсилил спекулациите за съществуваща договорка между най-популярните политици в страната да не се атакуват един друг.
Източник: Биволъ
- Българите не вярват, че изборите ще са честни
Според проучване преднина в надпреварата за президент има кандидатът на ГЕРБ Росен Плевнелиев, втори е кандидатът на левицата Ивайло Калфин, а Меглена Кунева остава на трето място.
Едва 14% от българите са категорични, че изборите на есен ще са честни.
Близо два пъти повече или около 35% смятат, че те няма да са честни.
Това показва национално изследване на Агенция „Медиана“, представено от нейния директор Кольо Колев.
Колев е категоричен, че страховете на хората за тези избори се увеличават.
1/4 от избирателите се страхуват в момента, че може да има преки последствия за тях, заради политическите им убеждения.
Тази тенденция вероятно ще се отрази и върху изборните урни, но със сигурност се отразява и върху социологическите изследвания.
Колев обясни, че това се наблюдава преди всичко за жителите на малките населени места, а не в големите, където анонимността е по-голяма.
„Въпросът далеч няма да е само в купуването на гласове, а става въпрос преди всичко за принуден вот – да не си загубим работата“, каза Колев.
Според проучването преднина в надпреварата за президент има кандидатът на ГЕРБ Росен Плевнелиев, втори е кандидатът на БСП Ивайло Калфин, а Меглена Кунева остава на трето място.
ГЕРБ е консулидирала своите симпатизанти, БСП също, обясни директорът на агенцията Кольо Колев и по този начин разликата от март тази година от осем процента вече е под пет процента.
Колев прогнозира изборна активност за предстоящия местен и президенти вот по-висока от тази при предходните избори. По думите му тя ще е до между 55 и 60%.
Високата изборна активност ще доведе до намаляване на влиянието на купения вот, както и на консолидирания електорат на ДПС, посочи Колев.
По време на провеждане на изследването е била и номинацията на Стефан Данаилов за вицепрезидент, и е излязла историята с искания подкуп от Росен Плевнелиев, уточни Колев.
Според изследването в средата на септември 29,1% от анкетираните са заявили, че ще гласуват за Росен Плевнелиев, 21,9% – за Ивайло Калфин, 14,1% – за Меглена Кунева, 3,8% – за Румен Христов, 3,7% – за Волен Сидеров, 1,7% – за Красимир Каракачанов, 1,3% – за Атанас Семов, 1% – за Алексей Петров.
Това означава, че вотът не е предрешен, посочи още социологът, като припомни, че на изборите преди десет години разликата между Георги Първанов и Петър Стоянов е била 17 срещу 38% според електоралните нагласи преди вота.
Проблем за кандидат-президента Миглена Кунева ще е достигането на втория тур, посочи Колев. Тя би имала шанс ако голяма част от политически неангажираните избиратели отидат да гласуват.
Всеки четвърти от анкетираните смята, че е по-добре избраният кандидат за президент да е от ГЕРБ.
Общо 47% са на мнение, че трябва да е независим от управляващите, други 27% са без мнение какъв трябва да е спечелилият кандидат. Изследването сочи, че 87% от симпатизантите на ГЕРБ ще гласуват за своя партиен кандидат.
82,5% от симпатизантите на Синята коалиция ще гласуват за партийната кандидатура. При симпатизантите на БСП процентът е 76,1, а при „Атака“ – 83,9.
Източник: Vesti.bg
- Българските народи – І
Димитър Денков, в. „Сега”
Едни от най-милите ми същества живеят в двата края на Европа: дете и внуче отвъд Ламанша, заргани и платерини край Резово. Налага ми се да минавам тия разстояния, движен от крайните си цели: да се порадвам на едните и да половя другите. Предпочитам наземен транспорт, познавам сравнително добре пътищата и, пътувайки дълго, дълго търся разумно обяснение защо западно от Ниш гледката е доста по-еднообразна в подредеността си, не се ли брои Белградският санджак, докато от Ниш до Резово е някак сюрреалистично разхвърляна. Разликата сигурно се дължи и на природата, и на пътя. Тяхната насеченост по нашите земи придава допълнителна конвулсивност на погледа, различаваща се от магистралното еднообразие между Ниш и Лондон, та чак и до Дъблин. Като гледам как сърбите посръбчват още повече Западните покрайнини и без много шум строят мостовете от Цариброд нататък за магистралата от Ниш до нашата граница, като нищо след година-две еднообразието ще се продължи и до граничния им пункт Градина. Засега обаче от Ниш до Резово пътуващият се друса включително и на магистралните отсечки в държавните ни предели. Поради което крайпътната картина оправдава особеното гледище, че нещата са такива, не защото са си така и по природа, а защото ги гледаме по тоя начин – именно раздрусани, почти като от каруца с едно колело на цицини по път с бабуни.
Но това с пътищата е най-простото обяснение
То отговаря на манталитета на правителството, запънало се да ги оправя. Не само заради опасенията от простота трябва да се откажем от подобно обяснение на крайпътното разнообразие. Защото дори и някое правителство да опъне с пари от ЕС, български босове и турски фирми магистрали по нашите земи в някой прекрасен ден, когато внуците вероятно ще са пенсионери, надали толкова лесно ще се промени крайпътната картина, разхвърлията между Ниш и Резово. Дори и да не сте минавали по тия пътища, лесно може да си я представите – достатъчно е да сте минавали я с кола, я с влак, я с колело от Драгоман до София, от Ихтиман до Пловдив или от Ямбол до Бургас. Същото ще видите, ако изберете и други отсечки, примерно от Видин до Малко Търново или от Петрич, пък и от Скопие, до Силистра. А именно това: тук-там обработени полета, в Добруджа и на места в Тракия – огромни култивирани площи, току до тях – от години запуснати ниви с обяви за продажба, винаги с телефонен номер; нови лозя, шато на собственика или вдовицата му (гръмнали са го, завалията), край тях – буренясали лозови масиви; нови складове на прочути световни компании, отломки от неизвестни ТКЗС-та; изтърбушени гари, лъснати автокъщи, крайпътно ханче и сергии със стока, трикратно по-скъпа от обичайното – я от полето, я от някоя чужда верига; цигани, брулещи орехи, изсъхнали овощни градини покрай разбит и пресъхнал напоителен канал; самотни ветрогенератори, православни кръстове на високите места, джамия саудитски стил; конна база без коне, крави и коне по пътя, прегазени кучета, подуващи се в локалното платно; хотелски комплекси на голо поле, досущ ласвегаски роял паласи до отпрани бунгала край морето; джипове на граничната полиция с един светещ фар, джипове на спонсори на всяка полиция с много светещи фарове… И билбордове на хилещи се кандидати за президенти, кметици и кметове с послания, конкуриращи по идиотщина тия за цици (цензура)…
Църква до бензиностанция, паметник от войните, веригите отдавна откраднати, казарми с избити прозорци… Градчета с единствен светофар на главния път до панелен блок, проектиран сякаш от Хундертвасер – с шарени чупки и балкони на първия етаж, под него – дърва за зимата, над него – магазин за хранителни стоки, бивша гарсониера.. И селца, много селца, където, напук на Русо, не хората се връщат към природата, а природата настъпва с диворасляк из къщите, пред които прегърбена бабичка вари зимнина….
Обяснения за тая разхвърлия,
която контрастира с еднообразието и подредеността на крайпътните гледки от Ниш нататък – и особено в Унгария, и още по-особено в Словения и Австрия, и най-особено в Германия с лек уклон към симпатично безредие във Франция и Англия – много. Нещата надали опират само до турско робство, до предишен или сегашен държавен строй; надали се дължат на бедност или немара. Не е и до демографска криза, цигани и суша, не е и до съчетания на гени от траки, гърци, славяни, тюрки и т.н., с които кретенски, макар и научно, се обясняват народни качества. Всичко това го имат, преживели са го и го преживяват други народи. При тях обаче тая крайпътна разхвърлия липсва, макар да я има със сигурност в душите.
И тъй като материалната култура дори край пътя свидетелства за действителната психология на един народ по-добре, отколкото въобразеното му единство в учебниците по история и граматиките, нещата опират до нещо по-особено, някак дълбинно. Опират до българските народи, до тяхната психология и начин на живот. При съответните гледки това е май единственото разумно обяснение. Както може да се говори за германски и славянски народи, за западни и южни славяни, така, струва ми се, може да се говори за български народи, т.е. за хората, населяващи земите между Ниш и Резово, придобиващи тоя си разхвърлян вид тъкмо поради това етническо разнообразие и същевременно единство. За него би било пресилено да се казва, че е дело на един народ; пресилено е да се казва наедро и „български народ“ само поради единствено на езика, от който вече изчезнаха и диалектите, а останаха акцентите. Много по-трайна е именно разхвърлията, съчетанието от ред и безредие, от красива природа и някак несъзнателно, почти детински инстинктивно злочинство спрямо нея. Него не можаха да разсеят дори и програмите на Людмила Живкова за единство, творчество, красота и камбани на мира.
Само народи, живеещи от векове заедно и сравнително мирно, търпеливо на една територия, имащи много общи и все пак доста различни черти, могат да сътворят подобна разхвърлия. Това са тъкмо българските народи, за които ще се опитам да кажа кое-що в няколко следващи статии. Но още тук следва да се отбележат две основни неща: в тая разхвърлия има нещо твърде симпатично; в смесицата си българските народи са хубави, особено жените по някои места между Ниш и Резово, между Скопие и Силистра и между Видин и Малко Търново…
- ПРЕДСТАВЯМЕ ВИ ДИЛЯНА ИВАНОВА
Диляна Иванова
е Регистриран участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка Стаматова
Диляна Иванова е административен асистент на Археологическата и антропологическа програма на отдел Антропология, на музея „Фийлд“ в Чикаго, финансирана от Фондация Америка за България и развивана в сътрудничество с Американския научен център в София (2009).
Завършила е магистърската си степен по Балканистика в университета във Велико Търново „Св.св. Кирил и Методий“ (2001). След това назначена като уредник в отдел Археология в Регионален исторически музей – Русе (2002), а на следващата година (2003) Диляна започва работа като уредник в отдел Нова и най-нова история, където изследва проблемите на съвременността през етноложка перспектива, участва в етнографски експедиции, в български и международни конференции (във Фрайбург и във Браила). От 2006 година Диляна Иванова живее в Чикаго със семейството си, където участва в създаването на сдружение Български музей в Чикаго (2006), работи като учител по история в Български учебен център „Знание“ (2008-2010). През 2009 година Диляна е назначена за административен асистент към отдел Антропология на музея „Фийлд“ в Чикаго, а от началото на 2011 година е приета като докторант на задочна практика в Института по етнология и фолклор музей към Българска академия на науките. Очаква се да завърши дисертационния си труд върху устните разкази за град Русе в периода 1944-1989 г. до края на следващата година (2012).PV-DI
- Населението копнее за хладилник и ред
С психиатъра Николай МИХАЙЛОВ разговаря Лилия Цачева
– Д-р Михайлов, неотдавна нарекохте властта и модела на управление “триумф на минималната политика”. В навечерието на изборите за президент и местна власт – най-политическото по дефиниция време – положението промени ли се?
– Не мисля. Присъствието на Борисов укротява страстите, защото обезсмисля сблъсъка. Сам е на ринга – с рефера, но без противник. Управлението виси на бяла магия, на едно извънредно и неквалифицируемо присъствие. Харизматична република, управление по силата на талисман. Има нещо патриархално-сицилианско в цялата работа, кръвнородово и беззаконно. Кръстникът на нацията се разхожда в телевизора по вечерно време, строг и мотивиран, малко неглиже, отвъден на всички правила, защото сам е законът, заканва се на лошите, милва добрите и ни пожелава лека нощ. Предизборната кампания няма да промени картината, защото сме в режим на моноспектакъл.
– Как тълкувате хода на Бойко Борисов да издигне за президент най-рейтинговия си министър, при това експерт, а не политик, и да извади друг министър за вице?
– Не могат да издигнат Фидосова, тежи на мястото си. Плевнелиев е човекът – лек и въздушен, шампион на “позитивната нагласа”. Чаровен строител на капитализма, олицетворение на симпатичния успех. Нищо от арогантността на преуспялата мутра. Мисля, че най-силната страна на тази кандидатура, е стилизираното й простодушие и своеобразната й безобидност. Отвсякъде струи позитивизъм. И разбира се магистралите. Маргарита Попова е интелигентен и независим човек, без нейната компания би увиснал безпомощно като инженер пред думата субсидиарност. Избран е, за да победи, загубата ще е тежък удар за Борисов.
– А останалите номинации какво послание носят – Кунева, Калфин, Румен Христов? Какви са прогнозите ви за 23 октомври и крайния резултат от мача?
– Меглена Кунева e сериозен кандидат, с качества, основани на доказателства. Идеята за президент от женски пол ми се струва цивилизоваща. Калфин е ляв опортюнист, партиен ренегат с вкус към кариерата. Либерал с пиетет към ДС. Сепващ парадокс. Интелигентен човек, с придворно излъчване и оскъдна харизма. Румен Христов се прочу с това, че скара СДС с ДСБ. Шансовете му да ги разведе не са за подценяване. Надявам се на съпротива срещу властния монопол на ГЕРБ. За добро или за лошо, много зависи от Доган.
– “Градим България”, чествания на Тодор Живков, мижава ответна реакция, предупреждения, че вървим към диктатура заради притеснения от фалшификации на вота и признанието на Борисов, че “по-добре да има твърда ръка, отколкото мека китка”. Играе ли си някой с носталгията по комунизма?
– Няма никакво съмнение, че властта опитва похвати от репертоара на Живков и че оставена сама на себе си, би се разпасала дефинитивно. Става дума за естествено влечение на повърхностно демократизирани люде към силовите методи и прякото действие. Властта е тотална или изобщо не е власт – такава е презумпцията. Оттук и тежнението към тоталитарни образци. Разделението на властите и върховенството на закона не фигурират в сценария на бившите милиционери и легализираните мутри. А на тези две антропологии се крепи държавната сграда. На всичко отгоре това импонира на българското мнозинство, то приветства “твърдата ръка” и презира “меката китка”. Свободата е скъпоструващ каприз, градско вълнение, излишество и шик. Населението копнее за хладилник и ред. Демокрация означава “власт на народа” с всички рискове, произтичащи от тази патетична комбинация. Няма концепция за реабилитация на комунизма, има инстинктивна симпатия към уюта на тоталитарното лоно. И отвращение от вулгарното благоденствие на един разпасан и неподсъден елит. На този терен силовото превземане на изборните урни, подпомогнато от юридическия гений на Цветанов и Фидосова, ще се преживее като бодро настъпление на здравите сили, като възхитителна безпринципност на живия живот.
– Докога рязането на ленти и резултатите в бъдеще време ще държат Борисов в кондиция? Ще се “разомагьосат ли” хората, както казвате, или това, че сме по-добре от американците (по Симеон Дянков), че имаме най-хубавия мост в Европа (по Бойко Борисов), ще работи? Създава ли се паралелна реалност и има ли сетива у хората да я разпознаят?
– Харизматичната обсебеност като субективно състояние на заплеснат фен се лекува с глад. Гладът преобръща представите и преориентира симпатиите. Борисов е политически силен, защото е лукав и простодушен, безцеремонен и гъвкав. Голям талант от живковистки тип. Има, изглежда, и ген на политическо дълголетие. Без икономически срив ще управлява втори мандат, няма кой да го спре. Борисов е Бойко. Строителната му активност вълнува като турски сериал. Спира разрухата и гради България. Дянков е стиснат, Бойко строи. Директно от българската традиция. Стил с голяма сугестивна сила.
– “Синята коалиция” се разпадна за президентския вот и се появи “ново” обединение без ДСБ, което ни убеждават, че е “широко дясно обединение” – Съюз на десните сили. Широко, ново, дясно и обединение ли е? Комплекс или реална кауза е дясното обединение?
– Кауза от особен род, в която съзирам нещо комично и нещо неприлично. Все едно съпрузите на някоя госпожа със славно минало да създадат широко съпружеско обединение за щастлив семеен живот, като скокнат ентусиазирани в непретенциозното й ложе. Пийпшоу за всички дясномислещи. Става и за Вилеров гоблен: “Съпрузите на автентичната десница в кревата на каузата”. В средата Мартин като пръв между равни. Неприлична идея с голям сантиментален потенциал. Върху тези обединителни начинания мога да разсъждавам само със закачки и симпатия.
– Кой е по-виновен за трусовете в “Синята коалиция” – СДС, който прескача подписите си, или Костов, който поставя ултиматуми? Къде е РЗС (макар с ДСБ споразумение да няма черно на бяло)?
– СДС се труди върху еманципацията си от Костов, но го прави с лоши аргументи и с неподходящи хора. ОДС няма да ги измъкне от капана на “Синята коалиция”, а ще ги довърши. И то не защото хората от ОДС са лоши, а защото нямат избиратели. Ако коалицията се разпадне, което няма да стане веднага, Костов запазва шансовете си да оцелее, защото е прокопал тунел до “партията на Октопода”. Яне Янев ще спасява Костов и обратно. През етап на фалшиви разкаяния и декларации за нова идентичност. Ще префасонират консервативния лидер за коалиционна употреба, с аргументи от политическата теология. Ще говорят за преобразяващата сила на разкаянието и за чудото на внезапните просветления. Ще комбинират партийната мистика с тактически разврат. Ако се провалят с Яне, остава Алексей Петров. Готови са на всичко. Драмата на “Синята коалиция” е сводима до един парадокс и едно неудобство: Костов, в качеството си на “естествен” лидер на десницата, не може да оцелее без помощта на тези, на които не е лидер (СДС). Лидер е и на тези, на които не е лидер, а това не се понася, защото не е за понасяне. Ето защо тези, на които не е лидер, отговарят на “ултиматумите” му с “прескочени подписи”. Десницата е блокирана от структурен и персонален проблем. “Лидерът на всички” е невъзможен без електорален донор. Унизително положение, което се компенсира с ловуване на чужди електорати по безскрупулен начин. Каузата на Костов и каузата на десницата не съвпадат, за голямо съжаление. Десницата се нуждае от организационно развитие, ръст на подкрепата и участие в управлението на страната. С лидера на ДСБ тези цели са непостижими. Никой няма да раздели властта с човек, който не я дели с никого, и чийто политически капитал се изчерпва с доверието на бутикова електорална гвардия, а идеологията – с консервативно-охранителните съображения на оцеляването и удоволствието от властта в периметъра на секта.
– Неотдавна говорехте, че е време за нова десница. Как, откъде и на какво отгоре може да се случи такава?
– Първо, преходното представление трябва да падне. Просто като напуснат залата. С клакьори е безнадеждно.
Визитка
Д-р Николай Михайлов е роден през 1946 г.
Завършил е медицина. Специалист по психиатрия.
Преподавал е психология в НАТФИЗ и НБУ.
Съучредител на партия ДСБ.
Депутат в 40-ото народно събрание.
Женен, с две деца, има и един внук.
Източник: в. „Труд”
- ЦИК: 18 двойки са подали документи за президентските избори
11 партии, една коалиция и 6 инициативни комитета са подали документи в ЦИК за участие в изборите за президент.
Това съобщи говорителят на комисията Ралица Негенцова.
В 17 ч. изтече срокът за подаване на документи за участие в президентските избори, които ще се проведат на 23 октомври.
Днес ЦИК трябва да вземе решение за регистрацията на всички кандидат – президентски двойки и ще вземе решение кои от тях ще допусне до участие в надпреварата.
Говорителят на ЦИК Бисер Троянов уточни, че до този момент има 14 решения, с които се одобрява участието в изборите на всички партии и няколко комитети.
Кандидатите, издигнати от основните парламентарно представени политически партии, са: Росен Плевнелиев и Маргарита Попова от ГЕРБ; Ивайло Калфин и Стефан Данаилов от „Коалиция за България“; Атанас Семов и Поля Станчева от РЗС; Волен Сидеров и Павел Шопов от Атака; Румен Христов и Емануил Йорданов от „Съюз на десните сили“.
От извънпарламентарни партии и движения са издигнати: Мария Капон и Николай Кисьов от Единна народна партия; Красимир Каракачанов и Даниела Димитрова от ВМРО – БНД; Павел Чернев и Анелия Димитрова от „За хората от народа“; Стефан Солаков и Галина Василева от „Национален фронт за спасение на България“; Сали Ибрям и Валентина Гоцева от Национално движение „Единство“.
От инициативни комитети са издигнати: Меглена Кунева и Любомир Христов; Димитър Куцаров и Камелия Тодорова; Алексей Петров и Николай Георгиев; Венцислав Йосифов и Владимир Славов.
Вчера стана ясно, че за пръв път преди президентски избори ЦИК е поискала кандидатите да бъдат проверени дали отговорят на конституционното изискване да са живели в страната през последните пет години.
Всеки кандидат трябва да е пребивавал на територията на страната повече от 183 дни за всяка от годините след 23 октомври 2006 година.
Проверката е възложена на Главна Дирекция „Гражданска Регистрация и Административно Обслужване“ (ГРАО) и трябва да приключи до 20 септември.
Според публикация на „Медиапул“ обаче такава проверка е невъзможно да се извърши, тъй като ГРАО няма достъп до подобна информация. Днес в последния час преди затварянето на ЦИК около 200 симпатизанти на СДС протестираха пред сградата й.
Протестът е срещу решението на Централната избирателна комисия да не регистрира за участие в местните избори коалициите, издигащи сините кандидати за кметове в Плевен и Монтана. Сините поискаха оставките на цялото ръководство на ЦИК, както и на Искра Фидосова.
- Българската тъга е непреводима
„Чувството е особено, не е непременно мрачно. Но е внезапно осъзнаване, че животът се изплъзва и някои неща няма никога да ти се случат по ред причини – лични, географски, политически“, казва писателят Георги Господинов
– На фестивала „Аполония” четохте откъси от втория си роман „Физика на тъгата”, който ще излезе до края на годината. Стана ясно, че заигравате с мита за Минотавъра и Лабиринта. Защо?
– Тема на романа е способността да съчувстваме на другите, да се вселяваме в тях през травматични чувства като тъга и болка. Става дума и за Минотавъра, но той не е онова чудовище, което знаем от митовете, а изоставено 2-3-годишно дете. Затворено в мазето така, както всеки от нас е бил или се е чувствал изоставен някога. Момчето, което води разказа, е със свръхразвита емпатия. То се идентифицира с другите, в това число и с Минотавъра. Вживява се в него и го усеща близък. Самата книга също е лабиринт от истории, понякога може да се изгубиш из коридорите й, затова на места е нужна нишката на Ариадна. Конструкцията е особена, романът е шантав, направен от паралелни коридори, от неща, които са се случили наистина и които биха могли да се случат.
– Как стигнахте до това заглавие?
– Неотдавна ме поканиха на литературния фестивал в италианския град Мантуа – това е мястото, където Шекспир праща Ромео на заточение. Четох свои неща в църква от XV век, участвах и в любопитния проект за европейски речник. В него писатели от различни страни дават любима дума на своя език, която обясняват в кратък текст. Аз пратих „тъга”. Думата е кратка, чувството дълго, а заради „ъ” и „г” сякаш преглъщаш, докато изричаш „тъга”. Така дойде и заглавието „Физика на тъгата”.
– Друг автор беше ли избрал „тъга”?
– Не, поне в това издание. Освен това думата, а и чувството са различни на различните езици. Тъгата винаги е трудно преводима. В българската тъга има копнеж по нещо, което не се е случило. Няма и да се случи. Чувството е особено, не е непременно мрачно. Но е внезапно осъзнаване, че животът се изплъзва и някои неща няма никога да ти се случат по ред причини – лични, географски, политически. Да, може би българската тъга е непреводима.
– Тъгата типично славянско чувство ли е?
– Анджела Родел, преводачката на английски, веднъж ми каза, че неин колега от САЩ има докторат върху непреводимостта на думата „тъга” в нейната славянска концепция. В тъгата има и география. Във „Физика на тъгата” става дума и за миграция на тъгите. В някой следобед можеш да усетиш тъга, която идва от друго време и от други места. Тъгата има и агрегатно състояние – то е течно или летливо, лесно изпаряващо се. Тъгата е и част от природата в крайна сметка.
– Наскоро се навършиха десет години от трагедията на 11 септември в САЩ. Как интерпретирате това тъжно събитие сега?
– Философи и културолози отбелязват, че след атентатите от 11 септември 2001-а има връщане към галериите, концертните зали, към класиката и изкуството изобщо. Навлизаме бавно в епоха на посткарнавално живеене и тъга по изгубената цялост на света отпреди. Сякаш човек иска да се върне назад към неща по-сигурни и трайни. Светът се връща към историческото си детство, така, както всеки човек в тревожни времена бяга към личното си детство. Има две посоки на бягство, ако сегашното тук и сега те тревожи – към бъдещето и към миналото. Струва ми се, че бъдещето все по-бързо се изчерпва като място за спасение. Преди две години бях писал в едно есе, че залежите от смисъл изтъняват по-бързо от нефтените. Това ще бъде проблемът на сегашното и следващото десетилетие, с това ще трябва да се справяме. Набавяне на смисъл, съчувствие, любопитство към другия, емпатия – това може да прави добрата литература. А защо не и науката? Защо физиката да не се занимава с елементарните частици на тъгата?
– В България излязохме ли от детството си?
– Детство и инфантилност са различни неща. Не е нужно да излизаме от детството, важно е да напуснем инфантилността си. В прекрасния си текст „Що е Просвещение” Кант казва как човечеството още не е излязло от непълнолетието, което само си е причинило. В някаква степен в подобна ситуация сме и ние. Освен всичко друго социализмът ни държа дълго време в особена инфантилност. Живееш в подреден свят, който не е най-щастливият, но хората понякога предпочитат леснотата на тази подреденост, а това покварява, отнема ти волята за избор. От друга страна, винаги съм бил против лесните избори, ценя колебанието. Героят във „Физика на тъгата” от колебанието си строи лабиринти.
– Какво се случва с колебаещия се човек?
– Харесвам колебаещия се човек. Той е опозиция на всичко, което се случва днес бързо, директно и агресивно, на това, което искат медиите и рекламата. Меланхолният, колебаещият се, тъжният човек е противоотровата на лесните медийни и пазарни внушения от типа на „Вземи на мига”, „Бъди себе си”. Не понасям това „Бъди себе си”. Впрочем масовата консумация не ни прави различни, прави ни еднакви, това е парадоксът. По-склонен съм да вярвам на другата версия – да сменим бързината на медиите с бавността на литературата, мисленето, колебанието, тъгата. Не е грешно човек да е тъжен. Вярно, никой не продава тъжни мерцедеси, но нека съм старомоден.
– Ще гласувате ли на изборите, или се колебаете?
– Покрай романа щастливо „проспах” последните няколко месеца. Обикновено гласувам, вероятно и сега ще го направя. Ще проследя как се държат кандидатите, какво четат. Знам един от тях, който със сигурност чете книги. Чудя се защо журналистите, когато правят интервюта с тези кандидати, не ги питат какви книги четат. Четящият човек не е подлец, както казва Бродски. По моята класификация четящият човек е колебаещ се човек. А колебаещият се човек не става диктатор.
– Вас не ви ли ухажват за лице на някоя партия?
– Отказвал съм, защото писането само по себе си е достатъчна власт. Усещането за независимост е важно условие за пишещия човек. Никоя власт не може да ти го даде. Давам си сметка, че това е лукс, но предпочитам да остана при литературата.
– Известно е, че симпатизирате на сините. Според вас какво пречи на обединението им?
– Приемам го като личен проблем. Мисля си, че е защото не сме се научили на съпротива, на устойчивост в съпротивата. Хората, които се противопоставяха на властта преди 1989-а и продължиха да й се противопоставят след това, са много малко. У нас отсъства съпротивата с име и тяло, имаме предимно разказване на вицове в кухнята. И липсата на подобни примери в новата българска история дава отражение върху всичко, което не се случи след 1989-а. В това число и със синята опозиция. Човек трябва да се съпротивлява на изкушенията. Най-трудното нещо в българския преход беше да кажеш „не ща!”. Да си устойчив в съпротивата си в продължение на години. През 90-те все още имаше ясни граници, а днес всичко може.
– Преди години съставихте „Инвентарна книга на социализма”, а в понеделник се открива музей на тоталитарното изкуство, какво трябва да има в него?
– Всъщност в името на музея от думата “тоталитарно” се бяга. Дано този музей не бъде просто едно депо, в което са събрани монументални бетонни паметници и картини от онова време. Което само ще възроди тяхната монументалност. Къде е дистанцията, как оценяваме и как се разграничаваме от тези неща? Музеят не е само пространство, той изисква работа с паметта. Не ми се иска този музей да го има просто защото и ние трябва да имаме подобно място, да се отчетем. Къде остава обаче контекстът, цензурата, поръчковостта, дирижирането на изкуството от онова време? Къде остава опаката страна на социализма – не картините на светлото бъдеще, а всекидневието с неговите дефицити и травми, с неговите малки и големи унижения. Не съм против този музей, но и с него оставаме без музей на социализма.
Интервю на Елена Кръстева,
в. „Монитор“
- Всеки трети в София е висшист
На празника на града 17 септември от НСИ разпростаниха данни за населението на столицата
Всеки трети софиянец е с висше образование, което е почти два пъти по-високо от средния относителен дял за страната. Със средно образование са 44.9% от жителите на областта, а с основно и по-ниско – 17.8%.
Това става ясно от предоставените в чест на Деня на София данни от НСИ, извадени от тазгодишното национално преброяване.
Налице е обаче съществена разлика в структурата на образованието по основните етнически групи. От ромите, живеещи на територията на областта, 8.4% никога не са посещавали училище, а при другите етнически групи този дял е под 1.0%.
Иначе с българска етническа група са 96.4% от лицата, с ромска – 1.6% и турска – 0.6%. Не се самоопределят като етнос 0.6% от отговорилите.
От НСИ уточняват, че изучаването на населението по етническия и религиозния състав се извършва по принципите на самоопределението и доброволност на отговорите. От възможността да не посочват етническата си група са се възползвали 8.8% от живеещите в София.
Населението в област София е 1 291 591 души, като през последните десет години то се увеличава и към 1 февруари 2011 достига най-големия си брой в историята на преброяванията.
За периода между преброяванията през 2001 и 2011 г. населението на София се увеличава със 120 749 души, или с 10,3%. През този период населението на страната намалява с 564 331 души или с 7.1%, основно поради отрицателен естествен прираст. София също е с отрицателен естествен прираст през последните десет години (- 27 495 души), но вследствие предимно на механичния приласт населението се увеличава.
С най-голям брой население са районите Люлин – 114 910 души и Младост – 102 899, а с най-малък – район Банкя 12 136 души.
Данните на НСИ сочат още, че в София живеят 615 493 мъже и 676 098 жени, като на 1000 мъже се падат 1099 жени.
От населението на 15 и повече години в икономически активни са 680 481 души. Областта е с най-висок коефициент на икономическа активност в страната – 71.5%, и най- висок коефициент на заетост – 65.5%. В същото време София е с най-ниска безработица между населението на 15 – 64 г. – 8.3%, която е почти два пъти по-малка от средната за страната, сочи още преброяването.
На територията на София има 607 406 жилища, като през последните 10 години броят им се е увеличил с 91 866 или с 17.8%. Средната застроена площ на едно жилище е 80,6 кв. метра, като 2.3% от жилищата са със средна застроена площ над 400 кв. метра.
С компютри и достъп до интернет разполагат около две трети от жилищата, обявяват още от НСИ.
Източник: Dir.bg
- „Жълтият милиционер“ размаха заплашително бухалка на българите в чужбина
Автор: Атанас Чобанов
Отворете браузъра Firefox и изберете връзката към службата ГРАО, подчинена на МРРБ, която публикува актуални избирателни списъци: https://www.grao.bg
…Какво виждате?
Създателите на Firefox сигурно нямат идея за специалния за българите смисъл. Но стилизираната картинка на фигура с характерна фуражка и, особено, диагоналната препаска през тялото, наподобяват изключително много милиционер от времето на комунизма в България.
От какво „пази“ този милиционер?
На практика, от това да бъдат ползвани правителствените електронни услуги.
Пази също раздутата държавна машина, която харчи огромни средства за заплати на хора на „гише“.
За щастие, поне едно е сигурно – „жълтият милиционер“ не е на подчинение на вътрешния министър. Не е там за да ви подслушва.
Напротив. Иронията е, че той е там за да ви предупреди точно обратното: да не се доверявате на този правителствен уебсайт…“Красимир Гаджоков – Жълтият милиционер: дежурен по електронно правителство
Статията на Красимир Гаджоков трябва да се прочете цялата, за да разберете какво дири този милиционер на страниците на държавната администрация. По-лошото е, че той седи не само зад виртуалните страници, но и зад реалните гишета. Ето, че вчера един жълт милиционер от ГРАО ми размаха заплашително бухалка чрез медиите. Запознайте се с пълния текст на писмото им, изпратено до в-к Дневник по повод на публикацията „Поне 10% „мъртви души“ и за предстоящите избори“
„във връзка с Вашата статия и цитираният от Вас г-н Атанас Чобанов бихме желали да попитаме:
Знае ли г-н Чобанов, че е нарушил чл.99, ал.1 от Закона за гражданската регистрация, който гласи, че всяко лице е длъжно в срок от 30 дни да заяви промяната на настоящия си адрес?
Знае ли г-н Чобанов, че не НСИ и посолствата по света са органите, които съгласно законите в Р България се занимават с адресната регистрация на населението? Съгласно чл.98, ал.1 и чл.99, ал.2 от ЗГР промяната на адрес се заявява в общината или кметството.
И разбира ли г-н Чобанов, че той (и др. като него) като не спазва създадените от държавата правила, а не самата държава, създава т.нар. „мъртви души“?
Не е ли ясно, че държавните институции не могат и не трябва да следят милионите български граждани относно причините и времетраенето на тяхното движение по света и че ако самите ние не спазваме създадените правила и закони, не трябва и да негодуваме от тях?!ГД „ГРАО“
Дневник публикуваха както това писмо, така и моя отговор. Припомних на жълтия милиционер, че в законодателството има няколко други текста, които спестяват на българите в чужбина нерви и пари, но той не ги е чел.
Не помня точно колко пъти съм си сменял адреса във Франция, но със сигурност е поне 3 пъти в студентските ми години. От написаното от жълтия милиционер излиза, че всеки път е трябвало да летя до България в 30 дневен срок, за да спазя Закона. Да, ама не. Защото както пише в Закона за гражданската регистрация (чл 94. ал 3) Настоящият адрес на българските граждани, на които мястото на пребиваване е в чужбина, се отразява в автоматизираните информационни фондове само с името на държавата, в която пребивават.
Освен в общината, български гражданин, живеещ предимно в чужбина, може да заяви постоянния и настоящия си адрес и чрез заявление за издаване на български документ за самоличност, подадено чрез дипломатическите или консулските представителства на Република България – пише още в същия Закон.
Заявленията обаче са заблуждаващи, доколкото в тях има две графи Настоящ адрес и Адрес в чужбина. Жълтите милиционери в посолствата и в МВР изрично настояват в графата Настоящ адрес да се впише адрес в България, но както беше казано по-горе, не им се доверявайте и впишете там адреса си в чужбина.
За да отдадем дължимото на най-жълтите милиционери от НДСВ, когато бяха на власт направиха един Закон за електронното управление, който задължи и червените и сменилите ги през 2009 г. кафяви милиционери да си разменят данни по електронен път. Така гражданите, които веднъж някъде са декларирали настоящ адрес, например пред МВР за подмяна на лични документи, няма нужда да ходят и до общината.
В конкретния случай службата ГРАО, която трябва да поддържа актуални избирателните списъци може да обмени данни с другите служби, които имат данни за адресната регистрация на българските граждани. Актуализирането на избирателните списъци е от огромен обществен интерес, заради тези 10 и повече процента избиратели без право да гласуват на местните избори, които са фактически „мъртви души“
Защо не го прави ли? Отговорът не е само в безхаберието на милиционерите от всякакъв десен. Идат избори и кафявите милиционери, които сега са началници копнеят да ги спечелят.
За тях, както и за Чичиков от романа на Гогол, този сив ресурс от гласоподаваеми „мъртви души“ е реален капитал, който се трансформира във власт и богатство.
Ей Богу, вземете пример от Firefox и не им се доверявайте!
Източник: Биволъ
- ПРЕДСТАВЯМЕ ВИ ХРИСКА ПЕРФАНОВА
Хриска Перфанова
е Регистриран участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка СтаматоваХриска Перфанова е родена и израснала край красивото Черно море – град Бургас. Завършила е Търговската гимназия. Висшето си образование продължава и завършва отново до морето в град Варна – бившия ВИНС ”Д. Благоев”. Но не спира до тук и продължава в УНСС град София, специалност икономика, организация и управление в образованието. По-късно завършва и Педагогическия институт в Стара Загора. Работила е изключително в сферата на образованието с трудов стаж около тридесет години като главен счетоводител, учител, помощник директор и директор на Професионална гимназия по електротехника и електроника в град Пловдив. Омъжена е щастливо с три прекрасни сина исполина. Най-големият е семеен и завършва Колумбия колидж Чикаго – промишлен дизайн. Другите двама сина учат в Лейк парк хай скул. От май 2007 година е в Чикаго. През 2008 година основава българско училище „Нов Живот”, към което работи и до днес.
- ПРЕДСТАВЯМЕ ВИ ХАМИД РУСЕВ
Хамид Русев
е Регистриран участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка СтаматоваХамид Русев е роден в с. Арда – Смолянско през 1939 г. През 1947 г. семейството му е интернирано в Северна България, където той завършва училище. Връща се в Мадан и започва като наемен работник. Учи вечерна гимназия. След няколко години, заедно с друг известен в САЩ член на нашата диаспора – Шефкет Чападжиев, двамата преминават българо-гръцката граница нелегално и с много премеждия. Следва тежката участ на бегълците, живот из различни бежански лагери, докато пристигнат в САЩ. След също така познатите първи изпитания на имигрантския живот Хамид Русев започва с малък ресторант, където се стабилизира и в продължение на тридесетина година има успешен бизнес.
През 2001 година участва в създаването на първия професионално списван български седмичник „България“. По онова време редакцията на изданието се развива успешно и там работят редица добри журналисти, мениджъри и дизайнери. Това е гнездото, от което излизат членовете на още няколко екипа, които създават нови редакции и нови издания. Наличието на 6 вестника и други български медии даде основание Българското Чикаго да стане домакин на Втората световна среща на българските медии по света. А вестник „България“ през 2011-та година е направил вече 533 издания!
Вестник „България“ има големи заслуги за сплотяването и укрепването на българската общност в Чикаго. Той създаде солидно информационно поле, което ползува и старите имигранти и новодошлите, които намират в изданието почти всичко от онова, което им трябва – информация за бизнес, здравеопазване, адвокатска помощ, общество, спорт… Особено ценна е ролята на изданието като позитивен елемент за укрепването на нашата общност, представянето на положителните събития и насочването в определена, градивна, насока усилията на нашата диаспора и отделните личности. Вестникът се утвърди като летописец на българската общност в Чикаго и САЩ, като добър и търсен приятел и съветник за всеки българин в Америка.
Основните приноси на Хамид Русев са пропагандиране на българските традиции и ценности и запазване на българския дух всред стохилядното българско Чикаго.PV-SM
- ПРЕДСТАВЯМЕ ВИ СВЕТЛОЗАР МОМЧИЛОВ
СВЕТЛОЗАР МОМЧИЛОВ
е Регистриран участник в
ОТКРИТА СЕСИЯ НА БЪЛГАРО-АМЕРИКАНСКА АСОЦИАЦИЯ
Неделя, 2 октомври 2011
Зала за конференции на Primerica, 2700 S. River Rd., Des Plaines, IL 60018
Патрон на фестивала – Светлозар Момчилов
Мениджмънт – Петранка СтаматоваСветлозар Момчилов е собственик и издател на излизащия в Чикаго 72-страничен илюстрован седмичник „България Сега“, както и на българоезичното „B67 RADIO“ и луксозен годишен Бизнес справочник. Роден е в Пловдив, където завършва с отличие Английската гимназия през 1987 г
Следва Международни Икономически Отношения в МГИМО ( Московски Държавен Институт за Международни Отношения) към Министерството на Външните Работи на Руската Федерация с първи език – японски и втори език – бизнес английски. Дипломира се с отличие през 2004 г. и получава Магистърска Степен по Икономика. след това работи в Българска Външнотърговска Банка (Bulbank) в отдела по фирмено кредитиране и в отдела за международни банкови операции.
В Чикаго пристига през 1998 г. Работи в TCF Bank, Midamerica Bank в жилищното кредитиране, брокер по продажба на недвижими имоти.
През 2001 г. участва в създаването на първия професионално списван български седмичник „България“. През 2004 г. започва издаването на в. „България Сега“, а по-късно и луксозен годишен бизнес-справочник, създава радиопрограма, паралелно и седмичника „Украинско слово“ и украински бизнес-справочник. Заедно с основния български вестник Светлозар Момчилов подготвя и две специални седмични издания за българските диаспори по Източния и Западния бряг на САЩ. През последните десет години той работи интензивно за формирането на конструктивна и позитивна атмосфера в българската общност, за да може да процъфтяват бизнесите и дейностите с идеална цел. „България Сега“ е издание, което далеч надхвърля информационните функции на една медия. Днес вестникът се е утвърдил като ярък и пулсиращ център, който спомага за опазването на българския дух и култура не само сред огромната чикагска общност, но и сред всички българи в САЩ. Това е барометър и огледало на позитивните и успешни живот и дейности на нашите сънародници, дошли в „Новия свят“, дава повече от необходимата им информираност, но и още и възможности за общение и кураж.
Светозар Момчилов е патрон на Фестивала „Български дни в Чикаго – есен 2011”
Основните приноси на Светлозар Момчилов са развитие на българската бизнес атмосфера в Чикаго с помощта на медийния инструментариум и обогатяване на нашата диаспора със социологическа идентификация. - Goodman Theatre представляет: “Красное” (“Red”)
Пьеса Джона Логана “Красное” впервые ставится в Чикаго. Главный герой пьесы – знаменитый художник, интеллектуал, мыслитель, знаток Нитцше и античной философии Марк Ротко. Его настоящее имя – Маркус Яковлевич Роткович. Он родился в 1903 году в Двинске (ныне – Даугавпилс) в семье аптекаря. Когда мальчику исполнилось десять лет, семья переехала в США, и юность будущего художника прошла в Портленде (штат Орегон). Там же к нему пришел первый успех. Ротко увлекался сюрреализмом, экспрессионизмом, конструктивизмом… – в общем, всеми “–измами” и видами абстрактной живописи. При этом Ротко не нравилось, когда его работы называли абстрактными. Его линии, очертания, цветовые гаммы с красным цветом в центре экспозиции и так называемые “пульсирующие поля” отражали мировоззрение художника, его отношение к окружающим людям, пейзажам, соцальным явлениям. Ротко не делал ничего на публику – он рисовал так, как он видел жизнь, и жил так, как рисовал: ярко, сочно, красочно… В 1971 году в Хьюстоне открылась церковь всех религий (http://rothkochapel.org/), оформлением которой занимался Ротко и которая была названа его именем.
Я познакомился с работами Ротко в Музее современного искусства Нью-Йорка (МоМА) и, признаться, остался под большим впечатлением. Меня поразила свежесть взгляда художника, особая цветовая насыщенность его работ, серьезность замысла…
Был в жизни Ротко такой эпизод. В 1959 году художник работал над заказом фешенебельного ресторана “Four Seasons”, незадолго до этого открывшегося в нью-йоркском небоскребе “Seagram Building”. По контракту Ротко получал от хозяина ресторана фантастическую по тем временам сумму в три миллиона долларов. Неожиданно, когда работа была закончена, Ротко вернул аванс и отказался отдавать картины. Мы можем только гадать, почему это произошло. По одной из версий художник посчитал, что его картины достойны большего, чем служить украшением места, где обедают, по его выражению, “богатые ублюдки”. По другой – таким способом Ротко выразил свое несогласие с тем, что его работы не увидят рядовые служащие здания.
Без этого эпизода не обходится ни одна биография художника, об этом эпизоде рассказывает и пьеса Джона Логана. В ней – два персонажа: Ротко и его молодой помощник-ассистент Кен. Ротко ведет постоянный диалог-спор с Кеном. В числе обсуждаемых тем – общество, музыка, политика, мораль, философия… Но главное, конечно, – искусство, его предназначение и то, как его понимают разные поколения и разные социальные слои общества. Устами Логана Ротко говорит: “Продать картину – все равно, что оставить слепого ребенка в комнате с голыми лезвиями”. Кстати, в результате ресторан так и не получил работ Ротко. Спустя десять лет десять из этих картин он передал лондонскому музею “Tate Gallery”. 25 февраля 1970 года, в тот день, когда картины достигли английского порта, Ротко нашли мертвого в собственной нью-йоркской мастерской. У него были перерезаны вены. При вскрытии в желудке обнаружена огромная доза снотворного.
Мировая премьера спектакля по пьесе Джона Логана состоялась в Donmar Warehouse (Лондон) 3 декабря 2009 года. Первыми исполнителями ролей Ротко и Кена были Альфред Молина и Эдди Редмейн. Они же участвовали в бродвейских показах спектакля в марте 2010 года. Двадцативосьмилетний Редмейн получил премию Лоуренса Оливье за лучшую роль второго плана, а в целом спектакль англичанина Майкла Грэндейджа был удостоен шести премий “Тони” в 2010 году, в том числе – за лучшее драматургическое произведение года.
Главный режиссер театра “Гудман” Роберт Фоллс вступает в заочный спор с Грэндейджем и впервые в крупном театре США предлагает свое сценическое решение интеллектуально насыщенной пьесы Джона Логана. На пресс-конференции, посвященной представлению нового сезона, режиссер вспомнил, как более двадцати лет назад он ставил в Чикаго пьесу Логана “Вид с реки: мелодрама с музыкой” (“Riverview: A Melodrama with Music”). В свою очередь Логан с энтузиазмом воспринял новость о премьере пьесы в Чикаго: “Подобно Марку Ротко, Боб Фоллс беззаветно предан искусству. Невозможно себе представить лучшего режиссера будущего спектакля”.
В роли Марка Ротко – актер из Вашингтона Эдвард Геро. Он известен прежде всего своими шекспировскими ролями. За двадцать восемь сезонов в вашингтонском Шекспировском театре таких ролей у него было семьдесят! Геро играл на Бродвее, работал в других американских театрах, в том числе – в театре “Гудман” в “Короле Лире” Фоллса. Эдвард Геро – ассистент профессора университета Джорджа Мэйсона, инструктор Академии классических наук и университета Мэриленда.
В роли Кена – чикагский актер Патрик Эндрюс. Среди его работ – роли в Writers’ Theatre, Victory Gardens Theater, The House Theater. Я видел Эндрюса в прошлом сезоне на сцене Steppenwolf Theatre в роли Бобби в “Американском бизоне” Д.Мамета. Актер не потерялся на фоне более старших по возрасту и театральному опыту Трейси Леттса и Фрэнсиса Гинана. Сегодня Эндрюс – член труппы American Theater Company.
Спектакль “Красное” по пьесе Джона Логана – совместная постановка Goodman Theatre и Arena Stage at the Mead Center for American Theater.
17 сентября – 23 октября 2011 года. 170 N. Dearborn St. Chicago, IL 60601, справки и заказ билетов по телефону 312-443-3800 и на сайте театра www.goodmantheatre.org/.
Сергей Элькин,
http://sergeyelkin.livejournal.com/
Фотографии к статье:
Фото 1. ЛОГО Goodman
Фото 2. Исполнитель роли Ротко Эдвард Геро
Фото 3. Исполнитель роли Кена Патрик Эндрюс
Фото 4. Эдвард Геро и Патрик Эндрюс на репетициях спектакля “Красное”
Фото 5. Режиссер Роберт Фоллс
(Все фото – Лиз Лорен)