Авторски
- Pilgrimage to Bulgaria
.
Pilgrimage to Bulgaria, May 24-28, 2024
.
by St. George Antiochian Orthodox Christian Paris – London
.
.
Dear brothers and sisters,
With the blessing of Metropolitan Silouan, please find the information about the planned parish pilgrimage to the holy places of Bulgaria from the 24th to the 28th of May this year. You can access information in the poster below or by following this link to download a pdf flyer. We hope you can join us!
.
.
Source: Stgeorgeantioch.org
.
- Министър Галин Цоков в БУ „Иван Станчов“ – Лондон
Репортаж за посещението на делегация на МОН,
водена от министър Галин Цоков, в БУ „Иван Станчов“.
На 23 януари 2024 г., в залите на Българското посолство в Лондон, се проведе среща на преподавателския екип на БУ „Иван Станчов“ с делегация от Министерството на образованието и науката, водена от министъра на образованието, г-н Галин Цоков, заместник-министърката, г-жа Наталия Митева, и г-жа Наталия Михалевска, началник на кабинета на министъра.
.
.
Към представителите от ръководството на училището се присъединиха г-жа Снежина Мечева, директор на БУ „Иван Станчов“ до 2023 година; г-жа Десислава Стефанова – носителка на наградата „Посланик на културата на България във Великобритания“ на Българско национално радио “Христо Ботев” и ръководителка на „Български лондонски хор“; г-жа Нина Борисова, директор на Българското културно и образователно дружество „Свети Иван Рилски“ в Кеймбридж, Питърборо и Сполдинг, Великобритания; както и г-жа Димитринка Джумакова, училищен ръководител на БНУ „Св. Иван Рилски“ – Кеймбридж, Питърборо и Сполдинг.
На събитието присъства Негово превъзходителство посланик Марин Райков, който приветства гостите с изказване, посветено на важната роля на българските училища в чужбина за опазването на идентичността на младите българи, обучавани в тях.
Темата беше продължена с обръщение на министър Цоков, който подчерта, че връзката между България и установените български училища зад граница трябва да бъде поддържана и стимулирана чрез инициативи, засилващи интереса на българските деца към тяхната родина. Той запозна присъстващите с проекта на МОН, ориентиран към организиране на летни инициативи, екскурзии и посещения за възпитаници от задграничните ни училища на ключови обекти в страната ни, с цел по-задълбоченото опознаване на нейната култура, история и традиции.
Министърът на образованието подчерта, че двустранната комуникация и обмен на идеи, добри практики и професионален опит, съобразени със спецификата на държавите с български общности и училища, е от ключово значение за поддържането на съзнанието за единство и принадлежност към България. Той добави, че трябва да се върви към промяна на структурата на образованието, а усилията да са насочени към придобиване на умения за живота, за да се преодолее навикът да се учи за оценки. Г-н Цоков посочи, че реформата в образованието не трябва да бъде самоцел, а промяна, която дължим на децата. Това е задачата на МОН. Той сподели, че е наясно, че това няма да се случи за 1-2 години, но тази тенденция трябва да стане реалност.
.
.
Министърът информира присъстващите, че от министерството нямат намерение да намаляват бюджета за училищата в чужбина и опитват да има повишение в някои модули. Подчерта, че разчита на участието на преподавателите от неделните училища зад граница, които да се включат активно с опита и знанията си в създаването на новите учебни програми. Добави също, че се надява Асоциацията на българските училища в чужбина да помогне нещата да се променят.
Думата беше предоставена на д-р Валентина Александрова-Кирова, директор на БУ „Иван Станчов“ към Посолството на България в Лондон. В изложението си тя сподели своя опит във връзка с прилагането на иновативните методи на обучение в часовете с учениците от първи и втори клас и даде отлична оценка на електронните издания на учебниците от издателство „Просвета“, достъпни за всички преподаватели и ученици по света. Г-жа Александрова изтъкна като приоритет на целия преподавателски колектив опазването на българската идентичност на децата и разказа за усилията на екипа в посока осигуряване на качествено образование за тях.
Срещата продължи с изказване на госпожа Здравка Владова-Момчева, заместник-директор на училището, която запозна присъстващите с начина на работа в гимназиалния курс на БУ „Иван Станчов“. Тя подчерта изключителната важност от осъществяване на интерпредметни връзки в обучението по литература и история в горния курс и изрази задоволство от формулировките на тематичните кръгове в учебника по литература за 11 клас на издателство „Просвета“, даващи възможност за дискусии и обобщения, които обхващат както изучавания материал, така и съотнасянето му към проблемите на нашата съвременност.
.
.
Със специално участие в посрещането на делегацията участва и г-жа Снежина Мечева, директорка на БУ „Иван Станчов“ до 2023 г. Нейното изказване обобщи дейността на училището, неговата 35-годишна история, както и приноса на екипа към инициативите на АБУЧ (Асоциацията на българските училища в чужбина) от създаването на асоциацията до днес. Г-жа Мечева наблегна на колегиалната хармония, в която преподавателският колектив работи от години, и подчерта, че този тип отношения са за пример.
Срещата продължи с обръщение на г-жа Нина Борисова, директор на Българското културно и образователно дружество „Свети Иван Рилски“, Кеймбридж, Питърборо и Сполдинг, която запозна присъстващите с предстоящия международен форум на сдружението през май 2024 г. в Кеймбридж, посветен на 10-годишния юбилей от основаването на българското училище „Свети Иван Рилски“. Г-жа Борисова обяви и кои са съорганизаторите на събитието – МОН, ИАБЧ, СУ „Св. Климент Охридски”, издателство КЛЕТ, БУ „Иван Станчов” към Посолството на България в Лондон, БУ „Слово“ в Оксфорд.
Г-жа Борисова отправи покана към гостите от МОН да се присъединят към събитието и изказа благодарност към съорганизаторите за тяхната помощ в предстоящата мащабна инициатива.
.
.
В края на официалната част министър Цоков връчи на посланик Райков почетен плакет на Министерството на образованието и науката, а по-късно такъв плакет беше връчен и на директора на БУ „Иван Станчов“, д-р Валентина Александрова-Кирова.
Срещата продължи в класните стаи на БУ „Иван Станчов“, където гостите имаха възможност да се срещнат с учениците от трети и четвърти клас, които изпълниха химна на училището и стихотворения, с които поздравиха делегатите и предизвикаха искрено вълнение сред тях. Прекрасните ни ученици изпълниха и няколко стихотворения на обичани български автори.
.
.
По време на визитата посетителите имаха възможност да се запознаят с г-жа Невяна Анастасова, преподавателка в предучилищните групи „Азбукарче” и в началния курс на БУ „Иван Станчов“, и с работата й, както и с колегите помощник-учители – г-жа Елена Ганева-Роблес и г-жа Геновева Пашова.
Гостите останаха силно впечатлени от възрожденския ентусиазъм, с който представителите на БУ „Иван Станчов“ към Посолството на България в Лондон и българските неделни училища в чужбина съхраняват и разпалват българщината по всички краища на света, а на финала на срещата министър Цоков написа в почетната книга: „Училището на сърцето! Щастлив съм, че посетих училище „Иван Станчов“! Успехи и здраве!“
.
Текст и снимки:
БУ „Иван Станчов“ – Лондон
Източник: Schoolbgembassy.org.uk
.
- Биволъ: Видео разкрива зловещото убийство на Пейо Пеев
.
Материал на Биволъ
Биволъ се сдоби с основното доказателство, въз основа на което бе разкрито зверското убийство на 44-годишния Пейо Пеев. Съществуването на видеозапис на охранителна камера бе широко популяризирано, коментирано и анализирано през последната седмица, както от представители на официалните институции, така и от медиите. След внимателен преглед на видеоматериала, преценихме, че той трябва да стане публично достояние, заради надделяващия обществен и медиен интерес към случая, който не затихва в продължение на повече от 5 дни.
Аргумент за този интерес е също така фактът, че основните обвиняеми – Габриела Славова на 33 г. и Красимира Трифонова на 54 г. (дъщеря и майка) са известни личности, с активна политическа и административна кариера в различни властови държавни институции. Видеозаписът, за който те не са подозирали, разкрива точно начина и същността на едно брутално и хладнокръвно отнемане на човешки живот. Той е нарочно редактиран и отрязан, цензуриран от Биволъ, така че на него да не се виждат лицата на убийците, нито това на жертвата. Водени от етични съображения и респект към паметта на 44-годишния баща Пейо Пеев и неговите близки, както и към работата на все още неприключилото докрай разследване, сме се постарали да не показваме кадри, които могат да травмират допълнително или да осуетят работата на институциите.
Излъчването на материала е важно, за да бъдат пресечени всякакви фриволни манипулации и тълкувания по казуса, а дори и схематично публичността да даде възможност и право на всеки да направи своя обективен и независим извод за трагедията, която се е случила в нощта на 18 януари 2024 г. в София и е белязала с тъмна светлина началото на годината в нашето общо ежедневие.
Ексклузивните кадри показват момента на убийството на Пейо Пеев на ул. “Елемаг” в столичния квартал “Изгрев”. Камерата е заснела нападението върху мъжа в колата му с цел неговото умъртвяване. Анализът на авторитетни психолози и криминалисти сочи недвусмислено, че престъплението не е някакъв непредвиден инцидент, а съзнателно дело. Дали е било предварително замислено и осъществено по план, предстои разследващите да се произнесат категорично.
Видеото е и едно от приетите от Софийския градски съд (СГС) веществени доказателства, преди да бъдат определени мерките за неотклонение на 54-годишната дипломатка Красимира Трифонова и 33-годишната й дъщеря Габриела Славова-Пеева, която е началник отдел „Превенции и младежки политики“ в Община Бургас. Габриела е известна като дейна активистка на ПП “Продължаваме промяната” и курсистка от “Харвардския бизнескурс” на Кирил Петков. Трифонова на свой ред е станала публично известна с фалшив компромат преди години срещу наш посланик в Тайланд, заради което служителят е бил отстранен от длъжност. Самата Красимира Трифонова е вече уволнена от МВнР, съобщиха от държавната институция.
Внимание: Клипът, въпреки редакцията, не се препоръчва за лица под 18 години.
.
.
Последни страшни минути живот
Видеото с продължителност 4 мин. и 16 сек. потвърждава и точния час на убийството – около 21:21 ч. на 18 януари 2024 г. Мястото е пред блок 308 на ул. “Елемаг”, където е жилището на Красимира и Габриела. Пейо е пристигнал с бяло “Пежо”. Отпред до шофоьора се качва Габриела, а отзад зад него влиза майката. На видеото, което публикуваме, ясно се вижда, че в колата има борба, а автомобилът поне на два пъти потегля и спира, очевидно жертвата докосва педала на газта и не е успял да тръгне.
Също така, вижда се, че поне два пъти Пейо се опитва да си отвори вратата на колата и да излезе навън, но вратата е дърпана силно от вътрешната страна от човек, който е затиснал шофьора с цялото си тяло. Вижда се дори как от вратата изпада и шише от вода. Очевидно седящата на предната пасажерска седалка Габриела затваря вратата, за да не може Пеев да се измъкне и да не се види нищо подозрително от случайни минувачи или съседи.
Може да се предположи как младата жена с всички сили се е опитвала да държи бившия си съпруг неподвижен вътре в колата, докато майка й зад него му е метнала проволка и го души с всичка сила от задната седалка.
Тук възниква основателният въпрос, защо, борейки се за живота си, Пейо не е натиснал например рязко газта на колата, която е работила, и не е предприел отчайващ хода да я блъсне например, за да се спаси. Това се обяснява от патоанатоми, които описват мозъчната дейност на човек при задушване, обесване или притискане на сънните артерии. Освен че мозъкът практически престава да работи след около 30 секунди, той не може да подава ефективно информация на нервната система и съответно да командва както трябва мускулите и движенията на тялото. Освен това рязкото прекъсване на кислорода до мозъка води до неадекватност, нереална преценка на ситуацията, силно замайване, еуфория и загуба на съзнание, което прави човек особено беззащитен и уязвим. Опитите на Пейо да отваря вратата и да излезе навън, за да се спаси от ласото на гушата, което е дърпано с всичка сила от задната седалка са били неуспешни, поради голямата тежест върху него на чуждо тяло и противодействието в същото време за затварянето на вратата. Изглежда, че Габриела е седнала в скута му и го държи с всички сили, докато майка й го души. Подобен начин на умъртвяване е един от най-прилаганите кръвожадни мафиотски прийоми за сигурно убийство. Поради примката мъжът не е можел дори да вика за помощ. На практика той е бил обречен. Когато край колата минава случаен минувач, вече няма реакция от страна на жертвата и се счита, че той е бил напълно неутрализиран, затова не е и реагирал.
Според неподтвърдена официално оперативна информация, също по запис от камера, покушение е било замислено от двете жени и ден по-рано, но то не е могло да се осъществи, поради наличието на случайни свидетели на мястото. Не е ясно все още, какво точно е предшествало нападението. Наличните данни сочат, че Пейо е бил извикан за пореден път от Габриела на среща, за да се реши съдбата и взаимоотношенията с децата им. Пейо е баща на 6 г. момченце от Габриела, което е родено без брак. Близки на Пейо разказват как той е имал години наред проблеми с майката на детето си, което не е можел да вижда, и се е борил институционално за правото си да контактува със сина си. Впоследствие Габриела заживява с депутата от ПП – Велико Минков. От него също има дете, но 3 месеца преди да го роди внезапно Габриела се разделя с Велико и се връща при Пейо, като сключва брак с него, за да впише детето на Минков на името на Пейо. По този начин тя лишава бащата на второто си дете от възможността да го вижда и да контактува с него. Велико завежда дела за бащинство, а по неговите думи Пейо дори се е съгласил да свидетелства в негова полза пред съда, въпреки че бебето е вписано на негово име, без той да е биологичният баща. По всичко личи, че бракът с Пейо е бил фиктивен и той е бил използван единствено да бъде елиминирано правото на Минков да претендира за своето 4-месечно детенце. Самият Пейо се е съгласил на такава стъпка единствено да може да контактува и живее безпроблемно със собственото си дете. По мнението на спецовете през последните дни, както и в нощта на убийството Пейо е бил принуждаван да подпише документи, с които да се откаже от всякакви претенции за родителски права спрямо двете деца, но той категорично е отказвал. След като е бил използван, за да бъде пречка за бащинството на Велико, Пейо е станал отново ненужен, нежелан и дори неприемлив за двете жени, сочат данните на запознати със случая източници. Няколко дни преди убийството си, той е алармирал, че Габриела подготвя нещо срещу него, дори се опитва да го дрогира. На 7 януари, 8 дни преди да бъде убит, Пейо Пеев е бил предположително упоен от бившата си съпруга Габриела. Това сподели в интервю за Нова ТВ адвокатката на жертвата Миглена Балджиева.
Очевидно заплахите не са сработили и нападението е обмислено като резервен план на двете жени, за бързо освобождаване от нежелания мъж и официален баща на двете деца на Габриела. Много социални специалисти коментират, че Пейо вероятно е бил редовно и обект на домашно насилие от страна на съпругата и тъщата си. Наличието на въже или кабел, и конкретното място, на което се качва тъщата му Красимира, точно зад шофьорската седалка, както и продължителността и упоритостта на умъртвяването говорят, че убийството най-вероятно е било планирано и е предумишлено.
Предумишлено или не, в съучастие или не?
След отнемането на живота на Пейо, трупът му е преместен на пасажерската седалка, на която преди това е била Габриела, Красимира се качва отпред на мястото на водача, а Габриела отзад и колата потегля. Тази част обаче е изрязана от публикуваното видео, защото ясно показва лицата на извършителите. По камерите за наблюдение е установено, че тя се движи по маршрут към Драгалевци, а оттам в планината по пътя за хижа “Алеко”. Именно там е открита с мъртвото тяло на Пейо Пеев и следи от опожаряване. Това сочи и официалното изявление на Прокуратурата /виж тук/ Хипотезата, по която в момента се работи е, че Красимира и дъщеря й са искали за опожарят “Пежото” заедно с трупа на Пейо, за да заличат всякакви следи, но след като са си тръгнали огънят не е могъл да се разгори, поради преваляващия в същата нощ силно мокър сняг. Има подозрения за мъж, чуждестранен гражданин, който е съдействал на двете да се върнат до София, като ги е придружил, а после транспортирал обратно с колата си.
Видео записите вече са приети от Съда като веществени доказателства по делото за убийство. Основният въпрос, който остава да се коментира непрекъснато от различни страни е, дали това хладнокръвно убийство е било предварително обмислено, осъществено с ясното съзнание да бъде отнет човешки живот, и то в активно и умишлено съучастие на майка и дъщеря, или не!? Дали става въпрос за случаен инцидент или за демоничен сценарий, който се е провалил единствено поради несъобразеното от убийците наличие на видео камери, които да запечатат пъкленото им дело.
Пореди голямата тежест на престъплението Красимира Трифонова и Габриела Славова са арестувани, но втората е под домашен арест, за да се грижи уж за децата си. Засега двете обвиняеми мълчат и отказват да дадат каквито и да е показания, като вместо тях по телевизионните студиа говори адвокатката им Велика Андонова. Както стана ясно от изявление на социалния министър Иванка Шалапатова, децата са отделени от майката, защото тя се счита от специалистите за опасна и за своите деца. Това мотивира Прокуратурата да поиска от съда промяна на леката мярка за неотклонение “домашен арест” със “задържане под стража”.
Целият материал ТУК
.
- BgGPT – първият отворен AI модел за български език
.
На националния ни празник 3 март, BgGPT – първият специализиран български езиков модел с изкуствен интелект ще стане достъпен за всички българи.
Платформата с изкуствен интелект от последно поколение е създадена от българската научна институция Institute for Computer Science, Artificial Intelligence and Technology към Софийския университет и е насочена към българските потребители, българската държава и българските публични и частни организации.
Проф. Martin Vechev, научен директор на INSAIT, посочва, че с BgGPT България става една от малкото държави в света, която има собствена GPT технология, която ще е достъпна за всички и ще е независеща от големите частни корпорации.
За повече информация вж. INSAIT announced BgGPT – the first open AI model for Bulgarian language.
.
Генерално консулство на Р България в Ню Йорк
.
- Защо птиците знаят, а хората – не?
.
Че е вярно, вярно е. Птиците знаят, че не бива да ядат от ГМО царевица. Защото почти всички опитни мишки, хранени 6 месеца с ГМО царевица, придобиват рак.
Но ме гложди един въпрос:
Как става така, че го разбират?
Какъв е този техен анализатор, който им показва, че ГМО-то е вредно? И защо ние сме го загубили и го нямаме?
Кое кара ята от хиляди птици и пасажи от милиони риби да правят съвършенни фигури, движейки се с голяма скорост на няколко сантиметра една от друга? Една да сбърка – и всичко ще стане на кълбо.
Кое кара загубената котка да измине хиляди километри през непознати места, за да намери след месеци стопаните си, които още скърбят за нея?
Въпросите си хиляди, а отговорите стават все по-малко. И май накрая ще остане само един:
Че във всяко живо същество е вложена една миниатюрна частица, наричаща се Истина, и когато тя резонира с външния свят, се получават отговорите.
Тогава идва последния въпрос:
Къде и защо ние, хората, сме я напъхали тази забравена Истина, че не можем да се възползваме от нея?
.
–––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
* Заглавието е на редакцията.
.
- Майсторски класове и добри практики за учители в българските училища в чужбина
.
Екипът на Българска асоциация за образование „Райна Княгиня“ – Република Ирландия организира онлайн среща под надслов „Заедно в глобален форум – майсторски класове и споделяне на добри практики за учители в българските училища в чужбина“.
Форумът се организира с подкрепата на Министерството на образованието и науката и има за цел да стимулира споделянето на добри практики, успешни методи, стратегии и иновации в образователния процес, които са се оказали ефективни, приложими и ангажиращи за учениците в българските училища в чужбина. Ще бъдат представени материали от колеги, практикуващи в български училища в чужбина, от учители за учители.
Българска асоциация за образование „Райна Княгиня“ изразява благодарност към Министерство на образованието и науката – за сътрудничеството и подкрепата и към Асоциация на българските училища в чужбина (АБУЧ) – за осигуряване на е-пространството за провеждане на интерактивните сесии и обмен на информация на живо по време на форума.
Предварителна програма:
• Първа сесия – 30.03.2024 г. – майсторски класове и споделяне на добри практики за учители в българските училища в чужбина за подготвителен етап и начален етап (1.- 4. клас).
• Втора сесия – 6.04.2024 г. – майсторски класове и споделяне на добри практики
за учители в българските училища в чужбина за прогимназиален етап (5.- 8. клас)
и гимназиален етап (9.-12. клас).Окончателната програма и възможностите за включване ще бъдат уточнени и оповестени от организатора на форума допълнително.
.
- Конкурс „Вълшебното перо“ на БНУ „Иван Вазов“ – Париж
.
Българско неделно училище „Иван Вазов“ – Париж
към асоциация „Христо Ботев“ – Париж
ОБЯВЯВА
МЕЖДУНАРОДЕН ЛИТЕРАТУРЕН КОНКУРС
“ВЪЛШЕБНОТО ПЕРО”
Първо издание, 2024 година
Конкурсът се провежда с подкрепата на Изпълнителна агенция за българите в чужбина.
Цел на конкурса
Целта е младите творци да полетят на крилата на своята безгранична фантазия и да сътворят оригинални творби на български език. Очакваме вълшебни истории в проза или стих, невероятни приключения, герои, които да карат читателя да иска да чете още и още.
Участници в конкурса
В конкурса могат да участват деца, които пишат на български език, независимо от държавата, в която живеят, и училището, което посещават. Участието е безплатно.
Творците ще бъдат разделени в три възрастови групи:
- от 6 до 10 години;
- от 11 до 14 години;
- от 15 до 18 години.
Изисквания към творбите
- Всеки участник има право да представи една или две литературни творби /една проза и една поезия/, специално създадени за конкурса.
- Минимум един герой да живее в нашето време.
- Творбите да са с обем до 3 стандартни компютърни страници (30 реда на страница, шрифт Times New Roman, 12 пункта) и да бъдат изпратени в електронен вид като прикачен файл на имейл [email protected]
- Под всеки текст да бъдат написани: собствено и фамилно име на автора, години, точен пощенски адрес, телефон за връзка и имейл на родител.
- Краен срок за получаване на творбите: 01.03.2024 г.
Жури
Творбите ща бъдат оценени от 5-членно жури от утвърдени съвременни писатели. Председател на журито ще бъде изтъкнатата писателка Здравка Евтимова.
Детско жури, в което ще участват членове на студиото по журналистика и творческо писане към БНУ „Иван Вазов“ в Париж, ще излъчи свой победител.
Награди
Наградените млади творци ще получат дипломи и предметни награди.
Най-добрата творба от всяка възрастова група ще получи специално изработената за конкурса авторска статуетка „Вълшебното перо“.
Отличените от журитата литературни произведения ще бъдат издадени в сборник „Вълшебното перо“, а най-добрите творби ще бъдат отпечатани в юбилейния брой на вестник „Вазовчета“, който ще бъде издаден през месец май 2024 г.
Наградите ще бъдат връчени на 19 май 2024 г. по време на юбилеен концерт в Париж, посветен на 10-годишнината на БНУ „Иван Вазов“.
Наградените деца, които няма да присъстват на церемонията, ще получат наградите си по пощата.
Класирането ще бъде публикувано на сайта и на Фейсбук страницата на БНУ “Иван Вазов“ – Париж.
Телефон за справки: +33 6 73 54 58 32 (Viber и WhatsApp).
.
Източник: Еcole-bulgare.fr
.
- Моят корен български. Конкурси на ИАБЧ
Изпълнителната агенция за българите в чужбина обявява откриването на традиционните конкурси за деца и юноши от българските общности в чужбина за 2024 г. и темата за:
– 28-мото издание на Литературния конкурс „Стефан Гечев“,
– 23-ото на Конкурс по рисуване „България в моите мечти“
– 15-ото издание на Конкурса по пеене „Любка Рондова“.
Тази година посвещаваме конкурсите на корена български, на родния ни край, който с невидимата нишка на обичта ни завръща в България. Вярваме, че всеки един участник има какво да разкаже – с думи, четка или песен – за своето любимо място в България: град или село, където се чувства уютно и щастлив. Родният край има притегателна сила и това е една възможност да разкажете повече за историята, природата, забележителните места, където се завръщате или знаете от родовите си хроники, че произлизате от тях, чувствата, които будят у Вас всички те.
Мили деца,
дори да сте родени в чужбина, попитайте своите родители, баби и дядовци къде е техният корен в България и разкажете за него.
Предлагаме на бъдещите участници в тазгодишните конкурси да разгледат предложената тема от следните гледни точки:
Литературен конкурс „Стефан Гечев“: „Какво ме връща в България?“ и „Родното ми място или какво знам за българските си корени“.
Конкурсът по рисуване „България в моите мечти“: „Традиции и обичаи в моя роден край“ и „Културни забележителности в моя роден край“.
Конкурсът по пеене „Любка Рондова“: „Песните от родния ми край“ и „Песните на моите предци“.
Очакваме Вашите творби на адреса на агенцията:
Изпълнителна агенция за българите в чужбина,
bul. Dondukov 2А, Sofia – 1000, Bulgariaи на електронните адреси на координаторите на конкурсите:
Литературен конкурс „Стефан Гечев“: [email protected]
Конкурс за рисунка „България в моите мечти“: [email protected]
Конкурс по пеене „Любка Рондова“: [email protected]
Крайният срок за получаване на материалите е до 15 април 2024 г. Ще бъдат приемани творби до тази дата.
Резултатите ще бъдат обявени на 1 май 2024 г.
Тържественото връчване на наградите ще бъде проведено на 7 август 2024 г. в гр. София.
Всички творби ще бъдат оценени от специализирани комисии за всеки отделен конкурс. Във всяка възрастова група участниците ще бъдат класирани на I, II и III място и наградени с грамоти, медали и други награди. Възможно е присъждането на специални награди на Журито (за всеки конкурс).
Важно:
И тази година наградата за първите места в конкурсите и отличените участници със специална награда ще имат възможност да гостуват в България на летен лагер, в рамките на десетдневен престой в периода 8-17 август (9 нощи, 10 дни) край красивото българско Черноморие. Отличените участници или техен представител е необходимо да потвърди или откаже възможността за престой в България в оказания по-горе период, след обявяването на призовите места до 15 май 2024 г. Ако някой от призьорите откаже да гостува в България, организаторите ще поканят носителите на втори или трети награди.
Изпълнителна агенция за българите в чужбина
Източник: aba.government.bg
.
- София Серафимова от KCL Bulgarian Society в Агенцията за българите в чужбина
От Кингс Колидж в Лондон посетиха ИАБЧ
Президентът на Българското общество на Кингс Kолидж в Лондон за тази учебна година (KCL Bulgarian Society) София Серафимова посети Изпълнителна агенция за българите в чужбина.
На срещата младото момиче се запозна с дейността на агенцията и проведе разговори за бъдещи възможни инициативи и съвместни дейности с изпълнителния директор на агенцията Райна Манджукова; директорът на дирекция „Български общности и информационна дейност“ Валерий Радолов и експертът, отговорен за Великобритания в ИАБЧ, д-р Йоанна Драгнева.
.
Снимка: ИАБЧ София разказа как функционират младежките организации в Кингс Колидж – Лондон, като сподели по неофициална информация, че участват 11 български младежи към момента в Българското общество на учебното заведение. Самата тя разказа, че поддържа връзка с българските младежки организации в UCL, Импириал колидж, Уестминстър и London school of economics и е горда от факта, че Кингс Колидж работят с Българския културен институт към Българското посолство.
От своя страна г-жа Манджукова сподели за предстоящи проекти по линия на младежките клубове и организации, заложени в плановете на Агенцията за 2024 г., в които е възможно да се осъществи съвместна инициатива с българските студентски организации по света.
.
Изпълнителна агенция за българите в чужбина
Източник: aba.government.bg
.
- PBS News Hour: What is the Epiphany? Here’s a quick guide
Christians around the world will mark the Epiphany on Jan. 6 with a series of celebrations that go from parades and gift-giving for children to the blessing of water. The holiday is also called the Feast of Epiphany, Three Kings Day and Theophany.
Why is it known with different names?
Some Western Christian churches know the feast day as Three Kings Day. It recalls the visit of three Magi, or wise men, to the infant Jesus, and their sense of wonder at the encounter. It is the 12th day after Christmas and closes the Christmas season.
Eastern traditions call it Theophany, and they focus on the baptism of Jesus by John the Baptist. Orthodox Christians also know it as the Baptism of Christ.
What does Epiphany mean?
The Greek word “epiphaneia” means “appearance” or “manifestation,” and it refers to the manifestation of Jesus to the world, according to Encyclopedia Britannica.
.
A Yatiri, a traditional Aymara healer, blesses a figurine of Baby Jesus over incense during Epiphany day celebrations, in La Paz, Bolivia, on Jan. 6, 2022. Photo by Manuel Claure/ Reuters How is it celebrated?
The day is often celebrated by Catholics in Spain with parades that include decorative floats carrying people dressed as the biblical kings who brought gifts to the infant Jesus. Children in Spain and in some parts of Latin America traditionally unwrap holiday gifts that elsewhere in the world are delivered by Santa Claus on Christmas Day.
Greeks celebrate Epiphany with blessing of the waters ceremonies across the country, which is primarily Orthodox.
.
Orthodox Archbishop Teodosie blesses water during an Orthodox Epiphany service in Constanta, Romania, on Jan. 6, 2021. Photo by Inquam Photos/Octav Ganea via REUTERS In Bulgaria, some observers plunge into rivers and lakes to retrieve crucifixes, in an old ritual marking the feast of Epiphany, also known as the Apparition of Christ.
By tradition, a crucifix is cast into the waters of a lake or river. It’s believed that the person who retrieves it will be freed from evil spirits and will be healthy through the year. After the cross is fished out, the priest sprinkles believers with water using a bunch of basil.
When is it celebrated?
Orthodox Christian churches in Bulgaria, Greece and Romania celebrate the feast on Jan. 6. But for Orthodox Churches in Russia, Serbia and Ukraine that follow the Julian calendar, Epiphany is celebrated on Jan. 19, as their Christmas Eve falls on Jan. 6.
.
Men dance in the icy waters of Tundzha river during a celebration of Epiphany Day in the town of Kalofer, Bulgaria, on Jan. 6, 2021. Photo by Stoyan Nenov/ Reuters What is the origin of Epiphany?
It originated in the Eastern church and originally included a celebration of the birth of Jesus, according to Encyclopedia Britannica, which in its entry says that by the fourth century, the church in Rome began celebrating Epiphany separately on Jan 6.
Associated Press religion coverage receives support through the AP’s collaboration with The Conversation US, with funding from Lilly Endowment Inc. The AP is solely responsible for this content.
.
Source: PBS News Hour
- Здравка Евтимова удостоена с наградата „Доктор Т. О’Конър Слоун“
.
ЗДРАВКА ЕВТИМОВА ПОЛУЧИ ОТ САЩ НОВОУЧРЕДЕНА НАГРАДА ЗА ФАНТАСТИКА
От американското издателството отбелязват, че творчеството на авторката обогатява литературата като цяло
Здравка Евтимова е удостоена с новоучередената награда за фантастика „Доктор Т. О’Конър Слоун“ (Dr. T. O’Connor Sloane) в САЩ, съобщи БТА, позовавайки се на информация от писателката. Призът се връчва от американското издателство Starship Sloane Publishing.
Zdravka Evtimova Receives the Inaugural 2023 Dr. T. O’Conor Sloane Prize in Speculative Fiction
„Тази награда отбелязва значителния и траен принос на Здравка Евтимова в областта на фантастиката чрез нейните уникални творческа визия и глас, вдъхновяваща оригиналност и утвърдили се, получили висока оценка творби, отличени с международни награди“, гласи текстът върху сертификата, съпътстващ литературната награда.
В сайта на издателството е отбелязано, че Здравка Евтимова е „един от най-изтъкнатите съвременни български автори, чието разпознаваемо творчество, удостоявано с международни награди, обогатява в дълбочина литературата в сферата на фантастиката и в по-широк план – литературата като цяло“.
Съобщението завършва с поздравлението „Честито, Здравка! Приветстваме вашите литературни постижения. Наздраве“, подписано от Джъстин Т. О’Конър Слоун, главен редактор на Starship Sloane Publishing Company, Inc.
Както БТА писа, в началото на месец декември Starship Sloane Publishing издаде романа на Здравка Евтимова „Той носи моето мълчание“ (He May Wear My Silence). В началото на 2023 г. авторката на „Кръв от къртица“ получи от САЩ и диплом за най-добър разказ с научнофантастични елементи. Тогава нейното произведение „На Димитър – поет“ (For Dimitar – A poet) бе събрало най-много гласове от писатели и читатели на научнофантастична литература в платформата Critters.
Източник: в. „Сега“
.
- Радев, Вучич и Новак с обща декларация в защита на семейството
.
Обща декларация в защита на семейството е подписал българския президент Румен Радев заедно със сръбския държавен глава Александър Вучич и унгарската президентка Каталин Новак.
Тримата са се обявили за „мрежата на приятелски настроените към семействата президенти“, става ясно от декларацията, която е публикувана на сайта на двореца „Шандор“.
Документът е публикуван на унгарски и английски език на уебсайта на двореца Шандор.
Ето го пълният текст на декларацията:
„Ние, Мрежата на приятелски настроените към семейството президенти, считаме началото на всяка година за подходящо време да се поучим от миналото и да планираме бъдещето, да подновим нашия оптимизъм и надежда и да прегърнем възможностите, които предстоят, и важните проблеми за нас. По този повод ние издигаме глас за значението на семействата в днешния свят. Убедени сме, че семействата са основата на нашето общество, източникът на нашите ценности и силата на нашите нации. Семейството осигурява подкрепа, напътствия и любов и формира нашия характер и идентичност. Семейството е и най-добрата среда за отглеждане на деца, които определят пътищата на нашите нации и оформят бъдещето на нашето земно кълбо. Силните семейства гарантират културата на отговорност, която допринася за устойчивостта и намалява заплахите от изменението на климата.
Вярваме, че семействата заслужават защита, помощ и признание от страна на държавите и обществата. Ето защо ние твърдо подкрепяме политики, които насърчават благосъстоянието на семействата и укрепват семейното сближаване, осигуряват благоприятна среда за създаване на семейства, дават възможност на жените да се стремят както като майки, така и като специалисти, подпомагат нуждаещите се и осигуряват сигурно бъдеще за децата.
Насърчаваме нашите граждани през тази година да продължат да се грижат за семейството като най-важната институция в нашите общества и да подават ръка на нуждаещите се. Нека направим промяна за нашите семейства, а оттам и за нашите държави.“
„Пожелаваме Ви мир, благоденствие, здраве и щастлива Нова година от нашето семейство за Вашето!
Каталин Новак, президентът на Унгария
Александър Вучич, президентът на Република Сърбия
Румен Радев, президентът на Република България“Източник: Lentata.com, по информация на „24 часа“ и dnes.bg
.
- „Неизбежният съюз“ – книга от 1938 г., прогнозираща съюза на Хитлер и Сталин, излезе за пръв път на български
.
Лъчезар Тошев,
.
.
Книгата е издадена през 1938 г. в Женева, на френски език, като авторът използва псевдонима Габриел Лесли. Първото издание на български език е дело на издателство „РИВА“. Преводач от френски език е архитект Йордан Ликов – внук на автора, а художник на корицата е доц. Чавдар Гюзелев.
.
.
ПРЕДИСЛОВИЕ
от Тони Николов
Книга пророчество
Habent sua fata libelli. Наистина имат своята съдба книгите!
Тази латинска максима, с право или не, приписвана на граматика Теренциан Мавър (II в. сл. Хр.), продължава да е поразяващо истинна и вярна до ден днешен. Могъл ли съм да допусна през пролетта на 1995 г., когато чух за първи път за съществуването на книгата, която държите в ръцете си, че близо три десетилетия по-късно тя ще се появи на български и че тъкмо аз ще пиша предисловие към нея?
Човекът, разказал ми пръв за тази книга – Евгений Силянов (1907 – 1997) – бе човек легенда, за когото трябва да кажа няколко думи.
Български царски дипломат и френски журналист, син на Христо Силянов, летописеца на Илинден, той побираше в себе си поне няколко български времена, странно сплитащи се в една перспектива в изтичащия ХХ в.
Като днес си спомням как в салона на парижкия си апартамент на рю „Дьо Шазeл“ Силянов описваше пред мен и Ирина Недева „прокобата“ на 30-те години, когато мнозина отиват на „ляво“ заради Хитлер, ала попадат в ръцете на Сталин, или пък обратното – бягат от Сталин, но пък попадат в лагера на Хитлер. И тогава спомена нещо, което силно ни удиви и заинтригува:
„Принуден съм да призная, че имах данни за руско-германския съюз още от 30-те години. От една книга, писана от български комунист, социалист, емигрант в Швейцария, която се казва „Неизбежният съюз Берлин – Рим – Москва“. Авторът беше от старите социалдемократи. Познат на майка ми, от кръга на нейните приятели. Той беше емигрант някъде след 1923 –1926 г. Написа книгата си на френски и ми я донесе да ми я подари в легацията.“
(Вж. Недева, Ирина. Мисия Париж. Разговори с Евгений Силянов. София: Семарш, 2007, с. 205.)
Сходна дипломатическа проницателност, според френската „Жълта книга“ с документи на Ке д’ Орсе, проявява и тогавашният български министър-председател Георги Кьосеиванов. Ала Кьосеиванов е бил политик на висока позиция, с множество международни контакти. А откъде тайнственият автор на книгата е черпил своята информация? Желанието ми да узная кой е той се засилваше все повече и повече.
За съжаление, Евгений Силянов не си спомняше името на въпросния „проницателен социалдемократ“, а книгата с дарствен надпис бе потънала някъде из дебрите на огромната му библиотека. Казваше, че все се канел да позвъни на приятел в Швейцария и да го помоли за справка, за да установи името на автора, което така и не се случи.
Разгадката дойде години по-късно. За тази книга Силянов бе разказвал не само пред нас, но и пред политика Лъчезар Тошев, който невероятно се амбицира да я намери. Нека обясня на по-младите читатели, че това беше в самото начало на интернет, когато справките бяха значително по-затруднени. През 2009 г. Лъчезар Тошев ми се обади тържествуващ, издирванията му се увенчали с успех през библиотечно-информационната система на Народното събрание. Оказа се, че книгата не е мит, че тя съществува – издадена в Женева през февруари 1938 г. Имало я дори в Народната библиотека в София. Неин автор бил Габриел Лесли, чието истинско име е Александър Ликов.
Зачетох се във фотокопието на френския оригинал, подарено ми от Лъчезар Тошев, и направо не вярвах на очите си. Не само заради „историческата прогноза“ – авторът проницателно „провижда“ бъдещия пакт „Молотов – Рибентроп“, сключен година по-късно (23 август 1939 г.), но отива и значително по-далеч – прави паралел между „фашио-расизма“ (фашизма-нацизма) и болшевишкия тоталитаризъм; търси допирните точки между двата тоталитарни режима, които със сигурност ще ги сближат (поради омразата им към либералните демокрации), но също така най-вероятно ще доведат до безпощаден сблъсък между тях някой ден. На практика книгата на Габриел Лесли (Александър Ликов) е малък трактат по политическа философия, видял бял свят през разломната 1938 г., когато в Европа все още има илюзии, че Хитлер ще спре, ако бъде постигнато някакво споразумение с него. Връх на политическото късогледство и пагубна наивност, доколкото след Мюнхенското споразумение (30 септември 1938 г.) Хитлер охотно прибира Судетската област от Чехословакия, което само разпалва апетита му за още и още. А по-сетне (след пакта със Сталин) той напада Полша, което поставя началото на Втората световна война.
Москва, от своя страна, завзема Западна Украйна (тогава част от Полша), сетне и балтийските
държави.В книгата на Лесли (Ликов) тоталитарните режими на Берлин и Москва са посочени като „братя близнаци“, предупреждението е, че трябва да се подготвим за „прекрасния нов свят“ (по Олдъс Хъксли), който те носят в раниците си – свят на пълното потъпкване на правата. Един вид „социална казарма“ или мащабна „социална реорганизация“.
Хората ще ядат и ще потребяват по-малко, за да развиват огромната военна индустрия и армията; националните въпроси също ще минат на заден план, тъй като нацията/партия/държава ще доминира над всичко и всеки; накрая ще отпаднат проблемите на свободата, демокрацията и дори на автономността на изкуството, тъй като всичко ще бъде подчинено на едно – в името на една цел, на една идеология и един вожд, който ще властва над всичко.
Интересно е как още през 1938 г. Александър Ликов прозира нещо, за което на големи европейски мислители, писатели и политици ще са необходими още едно-две десетилетия. В книгата на Ликов е дадена в общи черти цялата структура на тоталитарната държава, с всичките й признаци, описани от автори като: Хана Аренд, Реймон Арон или Карл Фридрих в трудовете им от 50-те години на ХХ век: партията държава; идеологията, изключваща всяко другомислие; вездесъщият вожд, олицетворяващ всичко. Има го, както казах, дори терминът „братя близнаци“ (по-точно „еднояйчни близнаци“), започнал да се използва някъде през 70-те години на ХХ в. в книгите на френския историк Пиер Шоню.
(За белезите на тоталитарната държава виж Безансон, Ален.Нещастието на века.
За комунизма, нацизма и уникалността на Холокоста. София, 2002, превод Тони Николов.)
Няма как да знаем дали книгата на Габриел Лесли (припомням, писана на френски и налична в големите световни библиотеки) е попадала в ръцете на някои от бъдещите големи съветолози; във всеки случай тя липсва в библиографията към съчиненията им.Но истината е, че днес, когато тоталитарните идеологии са отдавна осъдени от историята, тази книга не губи актуалността си и представлява интерес тъкмо във философско-методологическата си част. Тя показва как възникват диктатурите, как те искат да направят хората „щастливи“ и как илюзията трайно се съпътства от демагогията. За да се стигне дотам (най-дълго в комунистическия му вариант), че населението да има единствено правото да плаща данъци и да работи, а свободата, доколкото въобще я има, си остава за едно ограничено (и избрано) малцинство.
Така изникват идеите за нови империи, уж воюващи със старите империализми, като при тях всичко е „или-или“. Ленин настоява, че световната революция ще бъде комунистическа или никога няма да се състои, както и че нейният пожар ще обхване Стария свят. От своя страна Мусолини смята, че Европа ще бъде или фашистка, или няма да я има, което Хитлер допълва с тезата за предначертаното водачество на германската нация.
Появата и на двете версии на тоталитаризма, настоява Александър Ликов, се дължи на „неограничената толерантност на демокрацията“, която трябва да намери сили, за да се защити от най-яростните си врагове.
Но как да стане това? Лесли (Ликов) смята, че „нова епоха не може да се изгради върху пясъци от
импровизации и изненади“. За да стигне до извода, че „максимата на диктаторите е следната: не позволявайте на властта да ви се изплъзне. Ако ще я губите, нека да е само с цената на много човешка кръв“.Да ви звучи познато? Да ви напомня реплики от началото на прехода в България или от късния Путин?
И още една много важна и съществена интуиция, която откриваме в книгата.
Диктаторите черпят авторитет от миналото, затова и битката им се пренася изцяло върху миналото, дори когато твърдят, че сеготвят за бъдещето.
Неслучайно и основният вик, който се разнася по площадите през 1938 г., е: „Да живее бруталността!“. Вик, раздаващ се от Москва до Берлин или Рим.
При Ленин и Сталин властва идеята, че насилието е акушерка на Историята, заимствана от Маркс, която пък през социолога Жорж Сорел минава от Мусолини към Хитлер.
Нищо ново под слънцето. През същите тези години друг антитоталитарен автор – писателят Артур Кьостлер, пише поредицата си от есета за „Йогата и Комисарят“( Koestler, Arthur. The Yogi and the Commissar, 1942.), описвайки порива към насилие с един пример от физиката.
Ако си представим противоположностите на физическия спектър в политически смисъл,
то виждаме как там се очертават две основни фигури.Първата от тях е фигурата на Комисаря, олицетворение на радиалността и насилието, озарена в инфрачервена светлина.
Комисарят вярва в Трансформацията отвън, извършена с цената на всичко; насилието не го плаши; целта оправдава средствата; всичко ще се реши при пълната социална реорганизация на обществото.
А в другия край на спектъра е олицетворението на ненасилието – фигурата на Йогата, привърженик на „ненамесата“, който вярва, че промяната е възможна само отвътре.
В спектъра между тези две крайности се вмесват всички други възможности.
Но по какъв начин? В книгата си Лесли/Ликов е повече от категоричен, че варварството на крайното насилие в един момент ще съсъществува с останалите държави, действащи с демократични методи и средства, където ще се очертаят всевъзможните средни позиции на неутралитета. И той, общо взето, клони към тезата, че за да се защити от диктатурите, съвременното общество ще трябва да мине към някакви „нови форми на демокрация“ (конвергенция между социалдемокрация и пазарна икономика).
***
Четена днес, включително и под този ъгъл, книгата му представлява интерес, което разпалва любопитството ни да узнаем повече за самия автор и неговия жизнен път.
Уви, данните са доста оскъдни. И все пак, благодарение на усилията на неговия внук – арх. Йордан Ликов – в архивите бяха намерени документи, позволяващи, макар и отчасти, да попълним празнотите в неговата биография.
От кратката биографична справка, съставена от семейството и допълнена с данни от ЦДА, става ясно, че Александър Ликов е роден в Лом през 1887 г., където започва работа като учител (1904 – 1906). До Балканската война следва право и журналистика в София, Страсбург, Женева и Милано. Очевидно в този период задълбочава знанията си по френски език и формира своя интелектуален хоризонт.
Взима участие в Балканската война, след което се връща в родния си град и работи в Ломския окръжен съд, после е адвокат на свободна практика. В този период сключва брак с Олга Филипова, от която има четири деца. Две от тях умират съвсем малки, оцеляват дъщерята Хернани (род. 1917 г.) и синът Чавдар (род. 1923 г.), баща на арх. Йордан Ликов.
В същия този период е силно политически ангажиран с тесните социалисти – член е на ЦК на БРСДП (т.с.) и дори ръководи младежката организация на партията.
Вероятно е бил близък с Георги Бакалов и неговия племенник Ами Бакалов (1907 – 1984), чрез когото подарява книгата си на Евгений Силянов. Самият Ами Бакалов е много интересна фигура – поет и кинокритик, който се установява още след Първата световна война в Париж, близък е до кръга на сюрреалистите, поддържа тесни връзки с Пол Елюар, Андре Бретон, Салвадор Дали, силно повлияни от Троцки, поради което (след 30-те години на ХХ в.) те заемат изцяло антисталинистки позиции. Дали тези среди и техните „ревизионистки“ идеи не му повлияват, за да напише книгата си? Възможно е, но това са само догадки и предположения.
По спомени на семейството през 1969 г. им се обажда белгийски историк, който издирва архива на Александър Ликов, по-точно кореспонденцията му с Карл Кауцки. Оказва се, че в архива на Кауцки са се съхранили писма от Ликов, но писмата на Кауцки не са били запазени от Ликов. Напълно обяснимо, като се има предвид заклеймяващата брошура на Ленин „Пролетарската революция и ренегатът Кауцки“. Да пазиш писма на Кауцки след 1944 г. в България би било равносилно да се обявиш за „ренегат“ и сам да си наденеш въжето. По време на Деветоюнския преврат през 1923 г. Ликов е от групата в БКП, подкрепяща земеделците, а по-късно е сред тези, които са против директивите на Коминтерна и на натиска от Димитров и Коларов за вдигане на Септемврийското въстание (каквато впрочем е и позицията на Димитър Благоев).
Независимо от това, следвайки партийната дисциплина, взема участие в метежа в град Лом, за което е арестуван и го чака смъртна присъда. Но с помощта на негов приятел от ученическите години, началник на жандармерията в града, бяга от затвора и успява да премине в Югославия. Там отношенията му със задграничното ръководство на партията още повече се изострят, за което съдим по едно запазило се писмо на Георги Димитров до Васил Коларов (31 май 1924 г.): „Ликов е изключен от конференцията на младежите и от ЦК на партията, задето, въпреки запрещението, е напуснал страната и е ощетил партията и помощната комисия с една сума от 60 000 лева, внесена гаранция за него“. Вероятно именно в този период той еволюира във възгледите си и прозира истината за съветската система и за болшевишкия тоталитаризъм. Ала от този период не са се съхранили никакви документи.
Известно е само, че е работил като журналист на свободна практика във Виена, Мюнхен, Женева и Стокхолм. Владеел е свободно френски, немски и руски (както пише в справката на Ломския окръжен съд, вероятно е научил и шведски език; Елисавета Багряна твърди, че той зна-
ел осем езика).В края на 1937 г. ръкописът на книгата му „Неизбежният съюз Берлин – Рим – Москва“ вече е готов. Не се знае защо прибягва да псевдонима Габриел Лесли, причините могат да са най-различни. Първо, истинското му име би снижило достоверността на анализа (колко струва мнението на един българин за световната политика?). И, второ, да обявиш през 1938 г. едновременно война на Хитлер, Мусолини и Сталин, е повече от опасно начинание…
За завръщането му в България също се знае много малко.
В един късен спомен на Елисавета Багряна, писан на ръка през януари 1982 г. в Правителствената болница, стават ясни някои обстоятелства от този период на живота му.
Не е ясно обаче защо или заради кого са писани тези редове:
„През 1942 г. – използвайки дадената амнистия – [Александър Ликов] се завръща в София. Тук се запознахме и през време на бомбардировките сключихме брак. По чудо се спасихме при първите дневни и нощни бомбардировки, макар че бяхме затрупани в разрушения ни апартамент. Прекарахме най-тежките години, преодоляхме всички злини и трусове с твърда воля и надежда в бъдещето.“
В този период Ликов се развежда с първата си съпруга. Имал е за кратко връзка с Дора Габе, но срещата му с Елисавета Багряна променя всичко. През 1944 г., както стана ясно, Ликов и Багряна сключват брак, а той осиновява нейния син Любомир Шапкарев, дете от първия брак на поетесата с полковник Иван Шапкарев.
И пак от „мемоара“ на Багряна научаваме подробности за тяхната „адаптация“ след 1944 г.:
„Войната свърши, мислехме, че за нас настъпва истински „нов живот“. Аз работех като редактор в сп. „Септември“, а той, след много препятствия, злоба, недоверия, работеше в пресата като журналист и публицист, най-после заработи във Външното министерство.“
През 1945 г. Ликов издава втората си значима книга – „Иван Вазов като социален поет“ (тогава Вазов е бил отричан като „буржоазен националист“). Книгата е подложена на сериозна критика; съхранило се е негово писмо до Борис Делчев, главен редактор на издателство „Наука и изкуство“, с молба за второ преработено и допълнено издание. Съществува вътрешна рецензия на Борис Делчев (открита от Катя Кузмова-Зографова), в която се настоява, че „идейни недостатъци“ на
книгата отлагат преиздаването й за „друг път“.И тук няма как да не се запитаме – а нима „народната власт“ не е била наясно с „антитоталитарната творба“ на Лесли/Ликов? И за по-малко хора са били вкарвани задълго в затвора или пращани на лагер, а тук имаме цял трактат с критика на идеологическата теория и практика на Ленин и Сталин.
Книгата е била налична в забранения спецфонд на Народната библиотека в София, при това с дарствен надпис от автора, разкриващ самоличността му.
Връзката Габриел Лесли/Александър Ликов е установена още в първото издание на речника на литературните псевдоними на Иван Богданов, подготвян още през 50-те, но публикуван през 1961 г.
Малко вероятно е това да не е било известно на Държавна сигурност или на идеологическите органи на БКП, издирващи „вътрешните врагове“.
Кое е пазело Александър Ликов от разправа? Стари партийни връзки, нечие високо покровителство? Или просто огромен късмет, с който е минал между капките.
През 1950 г. той е назначен за аташе по културата в Париж. Превежда на френски стихотворения на Ботев (подстрочник с метрика и ударения), които да послужат на Пол Елюар за неговия превод, издаден през 1952 г. Заедно с Багряна правят подборка на стихове на Арагон, които виждат бял свят 1956 г., вече след неговата смърт.
За края на жизнения му път свидетелства отново Елисавета Багряна:
„През 1954 г. бе назначен за посланик в Израел. Дадоха ни паспорти, пътуването беше подготвено. Предстоеше след ден-два да заминем. Тогава дойде най-лошото. Той заболя от страшна, галопираща левкемия, която за три месеца го отвлече…“
За голямата българска поетеса срещата й с Александър Ликов – „човек с дълбок ум, широта на възгледите, обич и вяра в хората“ – е едно от знаковите събития в живота й.
Посвещава му няколко стихотворения, от които става ясно, че този „човек загадка“ й е открил
нови светове:Разбрах тогава, че лъжлив и дребен,
е бил светът, осъден на разгром,
че досега – любов, живот, изкуство,
съм гледала с непълна светлина
и ти – с огромна вещина и чувство,
ми осветли и другата страна.(„Говоря с тебе“, 1959 г.)
Съдбата на Александър Ликов си остава загадка. Но книгата на неговия живот вече е открита за българския читател.
Тони Николов
.
Александър Ликов (архив: Арх. Йордан Ликов) ––––––––––––––––
ОТКЪСИ ОТ КНИГАТА:
ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ КЪМ ЧИТАТЕЛЯ
Редовете, които предстои да прочетете, са насочени на първо място към обществените кръгове, които са обезпокоени от въпроса за диктатурата и са добре информирани за различните тенденции в съвременната политика. Тази публикация може би е набързо написана и претрупана наглед.
Това е търсено от автора – така той се надява да предизвика реакция, готов е да разяснява, да
дискутира и да обоснове идеите, които изказва. Преди всичко авторът се извинява за формата, в която е изразил тези мисли. Френският не е негов майчин език. Той се е осмелил на тази стъпка, желаейки да достигне до една широка аудитория, чиито език и култура са френски.Авторът се надява, че неговите читатели няма да бъдат отблъснати от тези няколко съображения и от стила, който по никакъв начин не претендира да е сроден с този на писателите, с които Франция основателно се гордее.
Предварително благодари на тези, които ще имат търпението да проследят мислите му, и ще се радва да чуе мнението им по един толкова актуален и жизненоважен въпрос.
.
Александър Ликов (архив: Арх. Йордан Ликов) .
ПРЕДГОВОР
Ние се излагаме на атаки и подигравки от две страни, защото си позволяваме да направим компрометиращ паралел между фашио-расизма и болшевизма, и то във време, когато двете доктрини и системи на управление се сблъскват почти във всички области: духовност, социална борба, политика, идеология и т.н.
И все пак! Тези две „теоретично“ противоположни доктрини на практика един ден (и ние вярваме, че е този ден е близо) ще намерят допирни точки и координация, които ще изненадат онези, които досега са свикнали да наблюдават жестоката им и безпощадна борба.
Без да го знаят и може би без да го усещат, болшевизмът и фашио-расизмът (Рим – Берлин) са двама братя близнаци, които вървят успоредно, питаейки едно и също презрение и отрицание спрямо старата форма на общество, култура и морал. И с двете доктрини наивно си въобразяват, че са измислили оригинални форми на живот. (Фашио-расизъм е термин, въведен от автора, с който той определя едновременно идеологията и характера на управление, съответно в Италия (фашизъм) и Германия (расизъм). Понастоящем за идеологията и режима при Хитлер се използва терминът „нацизъм“ (който включва расизъм). Това, което при тях замества старите представи за живота, често е импровизирано, случайно, повърхностно и твърде авантюристично (да не използваме по-силна дума). Никога досега един нов свят не е бил подготвян с толкова малко интелигентност и с толкова арогантност, както болшевишкият и фашио-расисткият свят.При тях всичките проблеми се „решават“ с удивителна и изненадваща лекота.
Например:
Икономическият проблем?
О, толкова е лесно, хората просто трябва да свикнат да ядат по-малко, да увеличат… своите лишения!Националният проблем?
Това е детински просто: нашата нация трябва да доминира, а другите народи трябва да свикнат да се подчиняват, бидейки очевидно по-нисши!Всички проблеми на свободата, демокрацията, морала, изкуството и т.н. се решават по един и същи арогантен, парадоксален, противоречив и много често циничен начин.
Фашио-расизмът и болшевизмът, като не се задоволяват да направят „щастливи“ народите, над които царуват като абсолютни господари, искат на всяка цена да наложат това „щастие“ и на други народи, да коригират начина им на мислене и живеене.
Вие вярвате, драги читателю, че китайците могат сами да се управляват, че могат да просперират сами, без странната „помощ“ на японците! Това е точно философията на един герой на Чехов (унтерофицер Пришибеев – Разказът на А. П. Чехов „Унтер Пришибеев“, 1885 г. – Бел. прев.),който малтретира съселяните си за… „тяхно добро“.
Ще се постараем да докажем, че на обективния наблюдател се налага непредубедено да направи паралел между двете доктрини и системи на управление, въпреки протестите на двете крайни противоположности, които понякога се докосват по един наистина „трогателен“ начин.
През 1847 г. призракът на комунизма вече бродеше из тогавашното общество. През 1937 г. (90 години по-късно) същият призрак вече е придружен от този на фашио-расизма. И двата призрака обсебват съвременните държави, обещавайки им спасение от всички злини. Но днес комунизмът и фашио-расизмът имат неограничено поле за експерименти. Това поле са създадените от тях държави с огромните им възможности да се налагат и разширяват – нещо, което липсваше на комунизма от 1847 г.
Искаме само да прокараме паралел и да направим сравнение. Да покажем, че в едно сравнително близко бъдеще Берлин, Рим и Москва ще се споразумеят, с цел да доминират над Европа и останалия свят.
Те искат да смажат и ограбят богатите народи. А вярваш ли, добри ми читателю, че това е „мистика“? Не! Това е „млад“, алчен империализъм, който не вижда нищо друго, освен плячката…
G.L. (Ал. Ликов).
Александър Ликов (архив: Арх. Йордан Ликов) .
ПЕРСПЕКТИВАТА
(Помирението на братята близнаци)
Стигнахме до момента да посочим следния парадокс: неизбежното побратимяване на фашио-расизма, от една страна, и болшевизма, от друга.
Защо утре Москва ще върви заедно с Берлин – Рим и при какви условия?
Привидно тези две управленски форми само чакат подходящия момент да се хвърлят една срещу друга в отчаяна борба и да докажат на света коя от двете идеологии има право на съществуване. Те само дават вид на непримирими и непреодолими антагонисти.1. Никога не трябва да се преувеличава значението на идеологиите в практическия живот на един народ. Всяка идеология е способна да се развива, да се доближава до друга, привидно противоположна, идеология, която обаче също се развива, но в посока на първата. Тези еволюции се извършват под натиска на външни или вътрешни обстоятелства, исторически събития и икономически условия.
2. Кои са елементите, тласкащи фашио-расизма към болшевизма и обратно? Защо утре те ще маршируват заедно?
а) Защото лидерите на двете диктатури са практически реалисти. Те ще си кажат, че е по-добре да се споразумеят, отколкото да се унищожават взаимно за голяма радост на най-големите си врагове – господа демократите от всички страни. Който и да излезе победител от тази братоубийствена борба, със сигурност би станал жертва на няколко „tertius gaudens“. (Tertius gaudens (лат.) – радостен трети. Изразът се отнася до ситуация, в която трета страна печели от конфликт между две други. – Бел. прев.)
б) Неизбежната еволюция на хитлеризма към старата политика на Бисмарк ще принуди фюрера да престане да смята Москва за смъртен враг. Ще го задължи да насочи погледа си на Запад, където са истинските врагове на Германия, единствено способни да нанесат смъртен удар на Берлин. Сталинизмът също е в процес на еволюция. Той търси различни допирни точки със славното минало на старите Väterchen (малките бащи) (Väterchen (нем.) – умалително за баща, татко, бащица. – Бел. прев).(Малки бащи – (френ. petits pères). В Русия наричат царете „батюшка“ – „бащицата“, „царят бащица“. Впоследствие терминът е използван и за Сталин.), царете. Това минало го учи, че истинските съюзници на руснаците са били германците. Те са имали общи полуварварски методи и култури. Германците бяха не само съюзници на руснаците, но те освен това бяха техни господари в деспотизма и абсолютизма. В руските училища се изтъква, че руско-германският съюз се е поддържал дълги векове, докато френско-руският съюз изглеждаше на двете страни като нещо изкуствено и срамно, като безчестие. Истеричните викове на Берлин – Рим срещу разрушителния болшевизъм, източник на всички злини, са само чиста тактика, предназначена да прикрие дълбоките цели на фашио-расизма, тоест унищожаването на колониалната английска империя (означаващо смъртта на Великобритания) и ограбването на Френската република, която трябва да бъде сведена до второстепенна държава, подчинена на Германия.
д) Червената и кафявата революция проявяват в началото си много големи и съществени различия, но с времето Москва и Берлин – Рим се доближават до консервативния идеал и предотвратяват всяко движение напред.(Някои публицисти отстояват идеята, че Хитлер не е направил никаква революция, достойна за това определение… Което впрочем е вярно!) И двата режима са насочени към консервацията си (това е биологическо-социологически инстинкт). Те със сигурност ще се съгласят да направят необходимите отстъпки, които ще бъдат спасителни и за двете диктатури.
е) За да постигнат това неизбежно и необходимо сближаване, двата режима в Москва и Берлин – Рим трябва да направят няколко крачки един към друг, за да се срещнат по средата.
Москва може би ще направи първата стъпка. Берлин научи много от Москва и придоби нейната гъвкавост на жестовете и маниерите. За Берлин е трудно да й изплати моралния си дълг във всички области на вътрешната и външната политика. Фашио-расистите превъзхождат болшевиките в много малко области. Това споразумение ще бъде с голяма и трайна стабилност.
ж) Да отбележим, че интелектуалното и морално ниво на двете страни е почти идентично, и това ще улесни тяхното сближаване. И в двете движения има, наред с техните „аристократи и благородници“, голям брой непривилегировани, завистливи, негодуващи и цинични хора, които са страдали твърде много при старото общество.
Най-яростните поддръжници на Хитлер и Мусолини са разочаровани болшевики. По същия начин разочарованите фашио-расисти са страстни поддръжници на Москва. Няма чудеса на земята, тук всичко вече сме го виждали. Вчерашните слуги, превърнали се в днешни господари,
си търсят други слуги. Болшевизмът и фашио-расизмът не освобождават човека (свободни са само тези,които мислят с „по-висш“ мозък).Тоталитарните режими създават само послушни създания, дребни доносници, уплашени хора, които не се осмеляват да кажат критична дума, хора без смелост, без любов към истината. Никога срамното раболепие не е достигало толкова големи размери.
з) Различни причини енергично тласкат болшевизма към фашио-расизъм и обратно:
Споделеното презрение към европейската култура. Тя се счита за продукт на дегенерацията на богати и безидейни хора. Култът към грубата сила на военните излети, на гимнастиката (не тази на духа). Красиви обещания, давани на младите. Безразличие към изкуството и литературата. Инстинктивната склонност към всичко, което мирише на казарма, ботуши, милитаризъм, към „гигантски“и „колосални“ измерения в живота, в архитектурата, в държавните планове. Общата илюзия, че може да се създаде нов, превъзходен свят, чрез недостатъчни, нискокачествени средства, негодни за нищо.
3. Много интересно е, че болшевизмът съзнателно унищожи капитализма, частната собственост (при която човек експлоатира човека) и постепенно създаде държавен капитализъм (който експлоатира всички,с изключение на бюрокрацията), една паразитна форма на удушената буржоазия. Но като се започне от селяните и дребните занаятчии, задейства се възстановяването на дребната производствена собственост. Ще се напредва още в тази посока, която преди бе шумно отричана. Причината за тази реставрация е страхът от намаляване на производството.
Фашио-расизмът съзнателно беше спасен от капитализма, той остава длъжник на последния. Едрият капитализъм е този, който подкрепяше Хитлер и неговото движение. Господа капиталистите смятаха, че знаят много добре за кого правят жертви… Но този жест създаде фалшива ситуация за богатите немски класи, чийто верен представител е доктор Шахт.
(1 Неотдавнашното освобождаване на д-р Шахт от ръководството на германската икономика допълнително засилва това безпокойство. Богатата буржоазия се чувства изтласкана на заден план: тя не трябва да нарушава социализиращия опит на расистката партия. Капитулацията на германската буржоазия е близо. Расизмът привлече към себе си старите и новите военни касти с цел национализиране на средствата за производство и установяване на самодостатъчна икономическа и военна диктатура. Генерал Гьоринг в момента е най-силният човек в Германия, той контролира реалните и потенциалните сили на националната икономика. И в трите страни режимът на военно ориентирана икономика властва за нуждите на империалистическия милитаризъм (Wehrwirschaft (нем.) – военна икономика). Този фактор би могъл да ускори процеса на сближаване между Германия, Италия и Русия. – Бел. авт.)
(Ялмар Шахт (1877 – 1970) е герм. икономист, министър на икономиката при Хитлер (1934 – 1937). Съден в Нюрнберг, но оправдан поради съветски възражения. – Бел. прев.)
Те се оказват пленници на Хитлер, който няма желание да им върне дължимото.
Тези факти показват, че суровият живот принуждава болшевиките да разводнят своето вино, а расистите да наливат червено вино в блудкавата си вода и всичко това с една и съща цел: да задържат масите и при двата режима.
По отношение на външната политика диктатурата внушава на германските маси, че богатите народи са тези, които трябва да се откажат от своите колонии, от своите пари (Кредити, кредити!).
Това обяснява отношението й към нейните собствени богаташи, които са принудени да се откажат от огромното си богатство.
И в Русия е същото. Там всичко трябва да се развива според историческата програма на социализма, според философията, която е в основата на комунистическите действия… Но в действителност безмилостният и суров живот успява да победи теорията.
При Хитлер всичко е импровизирано, няма никакви морални или интелектуални скрупули. Каква трагична прилика в основата!
4. Не трябва да се забравя, че във всички политически режими властта се упражнява от определени хора, които, бидейки чисти политици, са се дистанцирали от икономиката и производството. Естествено е такива хора да се смятат за по-висши от всички други, които
трябва да бъдат управлявани и подчинени. Солидарността между тези политици нараства постепенно, тъй като ги формира една и съща политическа школа чрез сходна система от морал, навици, пороци. Особено когато са членове на една и съща политическа партия, доказали се в труден живот на борба, жертви и лишения.Тези правителствени групи бързо формират една секта, претенциозен елит, който се смята за по-висш от простосмъртните. Привилегированата ситуация превръща тези мъже в консервативна сила с надменна и непоносима психология. Оттам нататък започва да се смята за съвсем естествено, бидейки слуга на държавата, да станеш неин господар.
Всяка историческа класа е започнала да управлява с помощта на „парвенюта“, довчера изложени на презрението от аристокрацията, която те повалят днес. Тези бивши управляващи са формирали каста, която никога не е пренебрегвала собствените си интереси. Новите господари, изглежда, бързат да направят същото! Такава е логиката на историческите събития.
Отбелязваме, че в Италия се формира чисто фашистка „буржоазия“. Тя се възползва от статута си на привилегирована каста, за да обогатява и образова себе си и децата си. Същото наблюдаваме и в Германия, където различните фюрери имат неограничени възможности да забогатеят.
Диктатурите се гордеят с това, че притежават чисти идеалисти, неопетнени от материален егоизъм. Но не е ли имало и при демокрацията високопочтени личности?
5. Фашио-расизмът и болшевизмът имат едни и същи социални основи: пролетариатът, лумпенпролетариатът, изтощените и крехки средни слоеве, разочарованата младеж, която няма перспектива за бъдещето, измамените от буржоазните режими селяни, съсипани от кризата и спада в цената на произведеното зърно.
Очевидно е, че тези социални слоеве не могат веднага да възприемат фашио-расистките и болшевишките теории. Но ако еволюцията, започнала в Русия и Германия, продължи, то Москва и Берлин ще могат да си протегнат ръце в отбранителен съюз за стабилно сътрудничество. Москва постепенно осъществява националистическата идея, която е силата на фашио-расизма, докато последният започва да затяга юздите на частния капитализъм, за да подхвърли на своите гладни маси парчета социална справедливост. Тази смесена идеология е форма на помирение, подходяща за предразсъдъците на масите и техните стремежи.
6. Братята близнаци в момента полагат упорити усилия да спечелят благоволението и доверието на западните и северните демокрации и на великата американска демокрация. Те се нуждаят от техните пари и престиж. Ние не вярваме, че тези демокрации ще бъдат измамени на този терен. В такъв случай единствената възможност, която остава на трите диктатури, е да бъдат в общ съюз, който взаимно да ги спасява, позволявайки им да ограбват богатите.
7. Обърнете внимание, че солидността на това споразумение ще се основава на следните факти в горепосочените държави:
а) В Италия и Германия частната собственост и капитализмът стават пленници на държавата. Големите западни столици и американската столица наблюдават със страх този процес.
б) Изолацията, политика на оста Рим – Берлин, тревожи споменатите столици. Те търсят изход.
в) Богатите буржоазни държави се отказват да дават кредити на фашио-расистите (за икономическото им възстановяване), без да получат солидни политически гаранции. Което не е трудно за разбиране.
г) В СССР политическата и моралната система на народите е построена наново на основата на прекомерен и агресивен национализъм. Тук е истинската „кражба“ на Сталин от фашио-расистката идеология.
Сталин решава да направи това, когато вижда провала на комунизма в колониите. Причината е неспособността му да привлече тези колониални народи към себе си и да разчита на най-образованите хора, на местната буржоазия.
Наблюденията върху динамизма на националистическата идея в съзнанието на толкова изостанали народи като тези в Руската империя допълнително утвърждава решението на Сталин да изгради един нов национализъм.
д) Възможността за отваряне за италианските и германските пазари за руски суровини, за да се облагодетелстват техните индустрии, е задължително условие за икономическото и политическо сближаване между Москва, Берлин и Рим. Така германските и италианските апетити ще получат средства, тъй като иначе са осъдени да загинат в бедност и анархия. И това може да се случи по-лесно, отколкото някой би искал да повярва.
8. Съюзът на трите авторитарни държави би поставил целия свят под „диктата“ на една фанатична фашио-болшевишко-расистка идеология, потапяйки човечеството в едно ново, варварско и мрачно Средновековие, което ще е с триста години назад от съвременната цивилизация. Тогава ще има само социализъм, национализъм, империализъм, бели и черни колонии, граждански и колониални войни, много казарми и усъвършенстван милитаризъм.
9. Всеки знае, че антикомунистическият пакт Берлин – Токио – Рим е само претекст за имунизиране и успокоение там, където претендират, че искат да изгонят комунизма. Мирна Москва осъзнава, че този пакт реално е насочен срещу демокрацията и нейните политически творения: демократичните държави.
10. Как да защитим бедните демокрации от видимо неизбежните атаки на братята близнаци?Защото това е истинско посегателство върху живота им.
Нека отбележим, че Москва, оставайки диктаторска и абсолютистка, начело на една много формална демокрация, ще помага активно и с всичките си средства на фашио-расистите в тяхното дело на предварително унищожаване и деморализиране на демокрациите, преди да бъде обявена истинската война.
Напротив, ако Съветите биха реализирали една искрена демокрация, с логични и последователни форми, тогава:
а) Демокрацията би се стабилизира до такава степен, че никаква земна сила не би могла да я събори.
б) Международното работническо движение би се обединило върху единствената реална и възможна основа – демокрация и социализъм.
Смеем да мислим, че подобна трансформация на болшевизма не е съвсем невероятна, тъй като основните елементи на комунизма са също и тези на социализма. Подобна метаморфоза на фашио-расизма се явява, напротив, абсурдна. Тя би била смърт за него! В момента демокрациите се стремят да се възползват от възможното сътрудничество с „мирния, предпазлив и скромен“ СССР, който е далеч от арогантността на другите авторитарни държави (Германия, Италия и Япония).
Куражът на европейските демокрации може да разчита за момента: на факта на настоящия и временен антагонизъм между болшевиките и фашио-расистите; на сегашните обещания, поети от СССР – да сътрудничи искрено с тях поне за няколко години; накрая, на безспорния факт за невъзможността за скорошна кратка и светкавична война (според желанията на фашио-расистите).
И заключаваме:Заплашено ли е съвременното общество, основано на частната собственост, от болшевишките и фашио-расистките доктрини?
Определено.
Дали тези две доктрини особено застрашават с експроприация капиталистическата частна собственост?
Да.
Става ли неизбежно трайното помирение и сътрудничество между тези две доктрини?
Страхуваме се, че би могло да стане.
Всичко зависи от това каква позиция ще заеме самата демокрация.
Ще наложат ли работниците и селяните нови форми на демокрация на целия свят, като заличат
диктатурите?Да, без всякакво съмнение.
.
.
––––––––––––––––––
БЕЛЕЖКИ ЗА АВТОРА НА КНИГАТА
От арх. Йордан Ликов, внук на Александър Ликов
Александър Ликов е роден в гр. Лом през 1887 г. През 1904 – 1906 г. работи като учител в Лом. Следва право и журналистика в София, Страсбург, Женева и Милано.
През 1912 г., след успешно взет държавен изпит, е назначен в Ломския окръжен съд. Участва в Балканската и Междусъюзническата война. През 1913 и 1914 г. отново работи в Ломския окръжен съд. Член на БРСДП (т.с.) и нейния Централен комитет. Ръководител на младежката организация на партията (1920 – 1921), редактор на в. „Младеж“, член на парламентарната група на БКП.
Имал е кореспонденция с К.Кауцки, от която у нас няма запазени писма. По-време на Деветоюнския преврат заема позиция в подкрепа на земеделците. По-късно се противопоставя на решението за вдигане на Септемврийското въстание. Участник в Септемврийското въстание в гр. Лом.
Арестуван и осъден на смърт, но успява да избяга от затвора благодарение на съдействието на началника на жандармерията в гр. Лом, негов приятел и съученик, който му предоставя кон чрез един циганин, с който преминава в Югославия. Известно време прекарва там, като отказва да изпълни нареждането на Г. Димитров и Д. Коларов, и не емигрира в Съветския съюз. В писмо
от 31.05.1924 г. до В. Коларов, Г. Димитров пише следното: „Ликов е изключен от конференцията на младежите и от ЦК на партията, задето въпреки запрещението е напуснал страната и е ощетил партията и помощната комисия с една сума от 60 000 лева, внесена гаранция за него.“Еволюира в своите възгледи, в посока неприемане на съветската идеология и практика. Полиглот. Работи като журналист във Виена, Мюнхен, Женева, Стокхолм и другаде.
Пише книгата „L’inévitable alliance Berlin – Rome – Moscou“ в края на 1937 г. Книгата излиза през февруари 1938 г. в Женева. Екземпляр от книгата праща на Националната библиотека на Франция с посвещението: A la Biblotheque Nationale de France. Au grand people de democratie immortelle. humblement: l’auteur G Leslie. Geneve 14.02.1938.
След амнистия през 1940 г. Александър Ликов се завръща се в България. Развежда се с първата си съпруга и през 1944 г. сключва брак с Елисавета Багряна.
През 1945 г. издава книгата „Иван Вазов като социален поет“ (Библиотека „Нива“), в момент, когато Вазов е отричан като буржоазен поет и писател. През 1949 г. праща писмо на гл. редактор на издателство „Наука и изкуство“ с молба да бъде издадено преработено и допълнено издание, но не получава одобрение.
Очевидно поради неизвестно, но благоприятно стечение на обстоятелствата, Александър Ликов остава незасегнат от партийните репресии независимо от издадената под псевдоним на френски книга, която остава неизвестна в България.
Започва работа във Външно министерство.
През 1952 г. в Париж излизат преводите на Пол Елюар на стиховете на Ботев, по буквален превод с метрика и ударения, подготвен от Ликов.
.
.
Александър Ликов умира от скоротечна левкемия през 1954 г., три месеца, преди да замине посланик в Израел.
Запазени са ръкописни сведения на Елисавета Багряна от 1982 г. за покойния й съпруг:
„Александър Ликов беше прекрасен човек – личност! Той имаше светла душа и добро сърце. Със своя дълбок ум, широта на възгледа, честност, справедливост, оптимизъм, обич и вяра в хората, много знания, владение на осем чужди езика, той би могъл да бъде всестранно полезен за България, ако беше навреме разбран и оценен. За мене лично неговата смърт беше един от тежките последователни удари на моята съдба.“
В родния му град Лом има улица на негово име.
.
Ръкописните сведения на Елисавета Багряна от 1982 г. (архив: Арх. Йордан Ликов) .
- Павел Серафимов: Как траките дадоха религия на гърците
.
Павел Серафимов, youtube.com
.
* Още по времето на Античността гърците признават, че Арес и Дионис са тракийски божества.
* Тракия е считана за свещено място за бога на войната, а и негово родно място. Самият Арес е носил прозвището Трак и се е смятало, че той е праотец на траките.
* Най-древното споменаване на Арес като Арей е в надпис върху златен пръстен, използван при погребението на критски благородник, живял преди около 3800 – 3700 г. За това, че крито-минойската цивилизация е създадена от стари балканци, пише проф. Б. Хрозни преди около 70 г.
* Фламандският лингвист Карноа тълкува названието Арес със санскр. irasyati – разярявам се, гневя се, но реално по-добър кандидат се явава стблг. iарити сѧ.
* Най-ранното споменаване на Дионис като Диво-нусо е в микенски документи от Пилос, а за това, че траките имат водеща роля в оформянето на крито-микенската култура, са писали учени като Шмид, Лихтенберг и др. Няма народ, при който култът към древното божество на вегитацията да е по-жив, както е при насу българите. Трифон Зарезан, а и Кукерските игри, са ехо от почитта към Дионис.
* Ранното название на Дионис – Диво-нусо е сродно на името на баща му Зевс и по-точно Диво. На гръцки език то няма обяснение, но отговаря точно на стблг. дума диво, за която Бернекер твърди, че притежава древно значение светлина, сияние. Точно това е и значението на Диво-Зевс и тук е мястото да се добави, че името на самотракийския Зевс е Ден. То бива тълкувано със стблг. дьнь, чието най-древно значение е светлина, сияние.
* Най-ранният познат епитет на Зевс в Елада е Зевс Пеласгийски. Пазители на неговото светилище в Епир са селите, които не са гърци. Сели има и в Тракия – край Селимврия и в областта Селетика, намираща се край Хемус – Стара планина.
* Най-ранното споменаване на Аполон и Артемида е при хетите, под формите Апулунаш и Артамуш. Аполон е споменат и в микенски документи като Паяво, а този вариант е обясним със стблг. пѣвати. Богът е не само покровител на музиката, но и лечител. И в двата случая стблг. пѣвати – пея има смисъл, защото от Платон знаем, че траките лекуват с припяване.
Името Атремида, Артемис е сродно на названието спадащите към мизите траки Арта-кии. Обяснение получаваме с помощта на стблг. ратъ – война, воюване, чиято най-древна форма е *ārtъ [БЕР, т. VI, c. 189].* За Хермес Херодот твърди, че този бог е на голяма почит у траките, защото благородниците се считат за негови потомци и се кълнат само в неговото име. Правилното име на Хермес е Ерм [Ермъ], то няма смисъл на гръцки, но стблг. ѩрьмъ – ярем предлага обяснение, защото този бог е покровител на скотовъдците, той е опитомителят, този, който слага ярем на животните, за да орат ниви и да теглят каруци.
* Имената на Хефест, Афродита, Хестия, Посейдон също нямат обяснение на гръцки език. Това се знае добре от лингвистите и историците. Някои от тях признават, че гърците са получили своята религия от предгръцкото население, но не уточняват кое е това население, не споменават имената на отделните групи, а информация има, и то доста подробна:
1. Пелопонес е обитаван от фригите на Пелопс.
2. Тесалия е владяна от мизи и тевкри още преди Троянската война.
3. Цяла Атика е принадлежала на траките, чийто господар е бил Евмолп.
4. В град Давлида, област Фокида, царува Терей.
5. Евбея е принадлежала на абантите.
6. Синтите са обиватавали о-в Лемнос.
7. Беотия е била дом на траки, това е установени от различни учени, някои от тях са и наши лингвисти.
8. Даже и островите Крит, Тасос и Лесбос са обитавани от траки.
* Много важна подробност е това, че най-важните светилища на Елада – тези от Делфи и Додона, са управлявани от траки.
* При наличие на такива обилни данни от исторически извори, история и ономастика е необяснимо нежеланието на учените да определят кой е предгръцкият народ, който е цивилизовал дедите на нашите южни съседи.
* Българската етимология на Диво-Зевс, Арей-Арес, Диво-нусо-Дионис, Паяво-Аполон, Артемида-Артемис, а и Хермес-Ерм не е някакъв необясним феномен, а нещо логично, произлизащо от факта, че ние, българите, сме наследници на най-древното цивилизовано балканско население. Старобългарските родови имена Ерми и Ерми-Арес [за първи път споменато от Иловайски преди повече от век] показват прилика с названията на древните тракийски богове неслучайно. Аспаруховите българи са представители на мизите, явяващи се най-големия тракийски народ.
* Самото име на Аспарух е теофорно, вдъхновено е от едно от имената на Тракийския Херос и по-точно Ут-Аспиос. През 1913 г. наши учени пишат за това, че аспа е тракийска дума за кон. За жалост, важната информация не стига до широката публика.
.
.
- Българското училище в Бостън празнува Коледа
.
Родители, близки, ученици, учители и приятели на българското училище “Св. св. Кирил и Методий” в град Бостън се събраха на 16-и декември в грандиозната зала на град Уинчестър, за да споделят радостта от коледните празници. С помощта на своите всеотдайни учители учениците пресъздадоха българските коледни традиции и обичаи.
Концертът беше открит с приветствия от президента на училището г-н Росен Димитров, академичния директор Силвия Михалева, както и от представителите на родителската организация – Виктория Анастасиа и Венета Андреева.
.
.
Водещите Здравка Николова и Даниел Флашенбърг въведоха публиката във фолклорната тематика на концерта и насочиха вниманието към кратко видео, в което ученици от виртуалните класове на г-н Деян Пенев, г-жа Жасмина Атанасова, г-жа Василка Георгиева поздравиха училището със стихотворения, посветени на Бъдни Вечер и коледното чудо.
.
.
След това на сцената излязоха трети клас с учителка Светлана Димитрова и асистент Вили Стоилова. Те изпълниха песента “Тиха нощ, свята нощ” и очароваха залата със своите прекрасни гласчета.
.
.
С Игнажден се поставя началото на коледните празници. Според християнската традиция се смята, че на този ден започват родилните мъки на Св. Богородица, затова в народните песни се пее: „Замъчи се Божа майка от Игнажден до Коледа“. Учениците от 4-ти клас с г-жа Светлана Димитрова бяха облечени в пъстроцветни носии и изпълниха песента със заряд и огромно желание.
.
.
В България коледните традиции са през месеците, когато е много студено и времето не позволява да се работи навън. Но вътре в дома животът и работата кипят. Учениците от втори клас с учител г-жа Снежана Йовчева и помощник Мартин Драганов представиха в пиеса какво се случва в нощта на 24-ти декември и как домакинството се подготвя за посрещането на Бъдни вечер или “Малки Божик”.
.
.
Веднага след Бъдни вечер, на сутринта на 25-и декември, празнуваме Коледа или Божик. Българската дума Коледа произхожда от латинската дума “callendi”, началото на годишния празничен и трудов цикъл. Учениците от присъствения ни алтернативен клас с учител г-жа Злати Шишкова изучават български като втори език и за тях тази учебна година е първа. Те изпълниха традиционната детска коледна песен “Коладе Ладе”.
.
.
На сцената пристъпиха коледарите от 8 и 9 клас с учителки г-жа Стела Уосън и г-жа Маргарита Иванова. Момчетата бяха водени от танцовия ръководител на бостънския фолклорен ансамбъл “Лудо Младо”, Пепи Петров, който отдели време в съботите, за да сподели българските традиции и танци с нашите ученици. Момичетата посрещнаха коледарите в традиционни облекла и с гевреци, нанизи от пуканки и пита.
.
.
Всички сме чували за кукерите, а някои от нас са присъствали на шумните и колоритни фестивали, в които те са основните действащи лица. В България по време на Нова Година и Заговезни се провеждат обредни ритуали, наречени кукерски игри. Кукерските обичаи са едни от най-старите, още от времето на траките. Класовете на г-жа Петя Добрева, г-жа Силвия Михалева, г-н Иван Бъчваров представиха обредния зимен обичай с разказ и сценична изява.
.
.
След динамичната и шарена изява на кукерите подготвителните класове с учители г-жа Ирен Христов и г-жа Зорница Воденска и тяхната помощничка Иванина Неделчев разведриха залата с коледна ръченица.
.
.
С новата година идва и любимият детски обичай на сурвакарите. Учениците от 1-ви клас с учител г-жа Кристина Георгиева и помощничка Деана Неделчев изпълниха песента “Сурвакари”.
.
.
През изминалите няколко съботи нашите ученици правиха шарени сурвачки. Ученици от виртуалните класове на г-жа Жасмина Атанасова и г-жа Василка Георгиева се включиха присъствено на концерта, за да ни припомнят някои от любимите сурвакарски наричания и да покажат своите сурвачки.
.
.
А най-малките ученици от детската градина с учител г-жа Дарина Цоневска и помощници Елла Шишкова, Дара Машова и Атанаска Ванчева поздравиха гостите с народната песен “Здрава, здрава годинчица” и изиграха весело хорце.
.
.
Тазгодишната фолклорна тематика одухотвори тържеството с багрите на народните носии и шевици, а учениците споделиха колко са хубави и шарени зимните празници в България.
На Коледа децата обаче очакват един специален гост и той не пропусна да се отбие и на нашия коледен концерт. Дядо Коледа поздрави всички и раздаде подаръци на всички деца в залата.
.
.
Благодарим за великолепните снимки и видео на Мирена Чавдарова, която с изключително професионално око и артистичност улови толкова много специални моменти и създаде прекрасни спомени за всички нас.
След концертната част гостите от общността бяха поканени да продължат празненството с вкусна почерпка, богата томбола с много награди, както и дарителска разпродажба в подкрепа на коледната кауза за “Карин Дом”- Варна. Всичко това беше организирано от родителската организация на училището, която с много енергия и желание създаде един незабравим празник за общността.
Изключително много благодарим на местните бизнеси, които подкрепиха нашата кауза и дариха сертификати и подаръци за тържеството:
Energize – Energize organic
“7/8” Bulgarian Folk Dances
Rofinka Hair Design
VinKari Safari: Children’s Indoor Playground and Party Place
Pini’s Pizza
Salon TL, LLC
Brandon Eash @ Eash Dental
Petrova Chocolates
Plumr
Euro Food Hub, LLC
DesiDivine
Bay state eye – Damyanova eye associates
Svetlana Dimitrova Photography
Pats Peak ski areaБлагодарим и на многото семейства, които дариха средства и подаръци
Благодарим ви за Вашата щедрост и подкрепа!
Набраните средства от томболата ще се използват за предстоящите проекти в сградата на училището в Билрика.
Пожелания за весели празници и много здраве, сили и успехи през новата високосна и щедра нова година!
.
Снежана Йовчева,
програмен координатор и учител
Източник: bg-school.org
.
- Когато мечката поведе хорото. Иван Николов за изборите в Сърбия
.
Иван Николов, kicbos.org
Мечката най-напред заигра на Босилеградските избори.
Силно раздути избирателни списъци, в които „…телата си сплели живи и умрели“, автобуси с фантомни гласоподаватели от Македония, пълнене на избирателните урни с фотокопирани бюлетини, преправяне на опозиционните бюлетини на „невалидни“, преправяне на протоколи, купуване и изнудване на гласове с държавни пари, очерняне на опозицията като „сепаратистка и сецесионистка“, заклеване на вярност на „майка Сърбия“ и накрая на изборния ден – цигански оркестър и друсане на хоро на мегдана за добре свършената работа.
И тогава протестирахме, издавахме съобщения, призовавахме за помощ и нито една сръбска партия в Сърбия не си мръдна пръста да защити не нас, а свещените правила и принципи на демокрацията. Даже злорадстваха и издевателстваха над нас.
„Победителят“ в краденето и фалшифицирането на изборите стана най-популярният кмет в Сърбия, телевизиите се надпреварваха коя по-напред да го покаже, журналистки приклякваха да снимат „народния човек“, докато позира с лопата да чисти сняг, да се премята през глава на селските събори, да целува ръка на бабите, да крещи на висок глас и да плещи врели-некипели.
Каквито изборите, такова и управлението – всичко беше лъжа и измама.
Накрая лъснаха и резултатите. За две десетилетия, две трети от населението си събра багажа и отиде по света да си търси късмета. Умрелите превишиха 50% на избирателния списък. Сукачките на зелници ги премстиха за метачки, които по цял ден агитират с метлите за него, защото без него щяло да настане глад и мор!?
Сега, обаче, мечката заигра и в центъра на Белград.
И всички се опулиха в избирателните списъци, автобусите с фантомни гласоподаватели от Република Сръбска на белградски адреси, фотокопираните и „невалидни бюлетини“, преправените протоколи, превеждане на държавни пари по сметките на пенсионери, ученици и студенти, купуване на гласове по баснословни цени, протестите за изборната кражба станаха „цветна революция“, улицата пред сградата на Републиканската избирателна комисия – „Майдан“, международните наблюдатели на изборите – „лъжци“ и пр.
Искрено съчувствам и подкрепям хората, които с цената на здравето си се опитват да разобличат великата кражба, да привлекат вниманието на демократичната световна общност в отбраната на демократичните принципи и ценности, преди да е станало твърде късно и Сърбия напълно да бъде овладяна от еднолична диктатура.
Може би сега е неуместно да се отправят упреци, но не бива да се забравя и непрекъснато трябва да се припомня как се стигна дотук.
Обществената тишина, докато в сръбските градове се устоличаваха местни феодали с неограничена власт, извозване на литийни шествия, с които се разрушаваше независимостта на Черна Гора, автобуси с фантомни гласоподаватели на адреси в Черна Гора, терористично нападение на Косово, превръщане на Войводина в „Северна Сърбия“, аплодисментите на Вучич, всичко това и много други премълчани постъпки подхранваха чудовището, което сега дойде и в центъра на Белград.
В момента започва битка за отбраняване на избирателната воля на гражданите на Белград. От изхода на тази битка зависи дали Сърбия ще стане демократична държава или под воала на някаква формална демокрация ще се крие грозното лице на диктатурата.
В такъв случай съдбата на Сърбия я чака съдбата на Босилеград, откъдето преди две десетилетия мечката поведе хорото.
.
- Коледен и новогодишен подрав от Българското училище в Сао Пауло
.
Коледно и новогодишно приветствие от Българско училище в Сао Пауло към ученици, родители, учители, представители на българската общност в Бразилия и към всички българи и приятели на България!
.
.
Източник: Еscolabulgara.com.br
.
- Десислава Стефанова и Къна Бъговска сред „Българските посланици на културата 2023“
На 20.12.2023 г. в България се състоя голям културен празник. Българското национално радио обяви 12-те български посланици на културата. Това са:
Директорът на Софийската опера и балет акад. Пламен Карталов, оперната певица Александрина Пендачанска, писателят Захари Карабашлиев, художничката Дили Бозаджиева, писателката Теодора Димова, диригентът Десислава Стефанова, музикантът Теодосий Спасов, актьорът Руси Чанев, филмовият режисьор Стефан Командарев, цигуларят Васко Василев, художничката Кина Бъговска и режисьорът Явор Гърдев. Повече информация – вж. тук.
.
Десислава Стефанова на събитието в БНР Сред най-високооценените творци е и нашата Десислава Стефанова – ръководител и диригент на Лондонския български хор и Швейцарския български хор за народни песни, и преподавател по народно пеене в Българското училище „Иван Станчов” към Посолството на България в Лондон.
С огромно удоволствие припомням нейната номинация за този конкурс и се радвам, че журито с право я е наредило сред най-изтъкнатите български творци:
.
.
Десислава Стефанова – ръководител на Лондонския български хор и на Швейцарския български хор, преподавател по народно пеене в Българското училище „Иван Станчов” към Посолството на България в Лондон.
Без да се притесняваме, че може за някого да прозвучи преувеличено, определено споделяме, че това е най-популярният посланик на българския фолклор зад граница. Огромната й заслуга е, че последователите й са преди всичко певци – аматьори от различни народности, които завинаги стават също пленителни посланици на българската народна есен. Деси ги е привързала към красотата на народната ни песен и това е любов за цял живот. Тя просто ги е побългарила. А тези, които не могат да пеят, просто стават привърженици също за цял живот и не пропускат концертите й не само в Лондон, а и на многото места, където хорът гостува и пленява невъобразимо.
За номинацията на Десислава Стефанова е достатъчно да погледнете написаното за нея и хора на миналогодишния коледен концерт в Лондон, когато бе направена номинацията й за този конкурс. Ще добиете представа (поне донякъде) за магическата й роля – нейната и на творчеството й тук.
.
.
Гордеем се с нашата Деси. Обичаме я и радостта ни е безкрайна, че Родината отдава заслуженото, като оценява високо приноса й за прослава на България и родния ни фолклор.
Дванайсетте отличени посланици на културата точно на Игнажден, когато се раждат надеждите за ново щастие в настъпващата година, са повод да посрещнем идващите празници окрилени.
Благословени да са надарените, благословени да са дарилите ни с красота!
.
Снежина Мечева
почетен член на Асоциацията на българските училища в чужбина,
член на Училищното настоятелство на БУ „Иван Станчов” – ЛондонСнимки: Иван Григоров
––––––––––––––––––––
.
ОЩЕ ПО ТЕМАТА
Редакционният ни екип се радва, че сред Българските посланици на културата ‘2023 е и нашата сънародничка в Чикаго, добре познатата и обичана художничка Кина Бъговска, която заслужава тази чест.
.
Кина Бъговска. Кадър от нейно гостуване в „Култура БГ“ по БНТ Г-жа Бъговска е била номинирана за наградата от БУ „Джон Атанасов“ – Чикаго и Асоциацията на българските училища в чужбина. Тя е дългогодишен преподавател по изобразително изкуство в БУ „Джон Атанасов“.
Поздравления за достойното отличие!
.
Кина Бъговска, членовете на УС на АБУЧ Боянка Иванова и Ирина Кушлева, и Петя Бъговска по време на събитието в БНР Кина Бъговска е родена в Момчилград. Завършила е художествена гимназия „Илия Петров“ в София и „Живопис и графичен дизайн“ в Академията за изящни изкуства в Лодз, Полша, с магистърска степен по изкуства. Тя е художник, журналист и арт педагог. Нейната работа е международно призната и е била излагана на места като Националния музей на Земята и хората в София, Полския институт по култура, Унгарския културен институт в София, Националния украински музей в Чикаго, Музея на латиноамериканското изкуство в Маями, Флорида, с награда „Жените в изкуствата” и др. Правила е изложби в България, Европа и САЩ, включително в градове като Чикаго, Ню Йорк, Вашингтон, Ню Орлиънс, Маями, Единбург, Вроцлав, Париж и София. Публичното изкуство на Бъговска е постоянно изложено в гимназията Риджууд в Норидж, Илинойс. От 2003 г. е член на ARC Gallery – Чикаго.
.
Кина и Петя Бъговски Откакто идва в САЩ през 2000 г., Кина Бъговска живее в Чикаго, където преподава изкуство в Triton College и български училища и работи за в. „България” и в. „Старт”. През 2002 г. изографисва дванадесетте икони на Апостолския фриз в Българската православна църква „Свети Иван Рилски Чудотворец“ в Чикаго. Издала е книгата „Български щрихи в американски пейзажи”, заедно с журналиста Климент Величков. Основател е на Българо-американския център за културно наследство.
За обществена и творческа деност е наградена с грамота от Чикагската община. Носител е на медал „Иван Вазов“ от Агенцията за българите в чужбина. През април тази година Кина Бъговска бе наградена и с Почетен плакет от българския генерален консул в Чикаго, присъден й за нейния принос за развитието на българската духовност и изграждане на културни мостове между България и САЩ.
Снимки: ФБ профил на Петя Бъговска
.
- Коледен дух и събития в БУ „Иван Станчов“ – Лондон
.
Предколедни занимания в БУ „Иван Станчов“ – Лондон
.
Коледното настроение завладя прекрасните ни ученици през седмицата преди ваканцията им. Наред с редовните уроци и усилените репетиции за предстоящите коледни тържества, те се включиха и в различни допълнителни предколедни занимания. Така научиха много неща за българските традиции, свързани с празника. През тази седмица учениците ни писаха писма на дядо Коледа, учиха за Бъдни вечер, Коледа и обичая сурвакане, оцветяваха сурвачки, рисуваха картички, решаваха коледни кръстословици и буклословици, оцветяваха коледни украшения за елхата. Творческите идеи нямаха край, а усмивките на децата бяха най-ценния подарък за учителите им!
––––––––
Коледното настроение завладя малки и големи в Българското посолство в Лондон
.
Току-що се връщам от Коледния ни празник и сядам да напиша тези редове, преизпълнена с радост. Още светят пред очите ми грейналите детски личица, усмивките на родители и гости, милите ми колеги…
Огласихме салоните на Българското посолство в Лондон с песни и стихотворения, с кръшни народни танци, с прекрасни изпълнения на пиано на наши талантливи ученици, с весели игри и много смях…
Децата от всички класове представиха своите празнични програми, като всяка програма имаше отделна тема: Зима, Зимни игри, Бъдни вечер и Коледа – коледуване, Нова година и сурваки… Чухме многобройни благопожелания за здраве, за пълни хамбари, за плодородни ниви, за щастлива и обилна Нова година… Благопожелания от сърце, отправени от нашите малки коледари и сурвакари! Отправихме и Вазовата молитва за „здраве, сила и живот; мир, любов на всички братя и добро на наш народ“.
Получихме и специален подарък – прекрасните изпълнения на детски български хор „Лондонче“, с ръководители Деси Стефанова и Рада Лесева, които запалиха мало и голямо с искрата на нашите омайни народни песни.
А ние, учителите, получихме толкова обич и внимание! И чувство на истинска гордост ни изпълни, гледайки нашите грейнали в народни носии и в коледни цветове обични български деца!
След тържествената част последва богата почерпка. Наред с традиционните погачи, родителите отрупаха масите с лакомства, домашно приготвени вкусотии, получихме дори една огромна, красива (и много вкусна) торта! За всичко това, както и за цялата подкрепа, за топлите думи и сърдечните усмивки – благодарим от сърце!
Прекарахме часове всички заедно! Беше толкова хубаво, можехме дори във въздуха да усетим здравата българска нишка помежду си!
Но празникът не свърши дотук: накрая децата получиха наистина магически подарък: забавно шоу с фокуси и весели игри..
Научиха специални вълшебни думички, научиха се те самите как да бъдат фокусници и много, много се забавляваха.
Тръгнаха си с балони в интересни форми, с вкусни, специално приготвени за тях рисувани бисквитки и, разбира се, в чудесно настроение.
Та затова са празниците: да сме заедно, да се веселим, да почувстваме нишката, онази, българската, която ни държи заедно. И така ще е, докато я крепим здрава и я пазим със сърце!
Невяна Анастасова,
преподавател в БУ“Иван Станчов“ към Посолството ни в Лондон
–––––––––
Среща на проф. Табаков с гимназистите от
БУ „Иван Станчов“ към Посолството на България в ЛондонНа 16 декември 2023 година, пред учениците от гимназията на БУ „Иван Станчов“ към Посолството на България в Лондон, професор Славик Табаков представи своята книга „Символи в християнските мозайки“.
В началото на презентацията авторът сподели, че неговият труд е базиран на личните му проучвания в двадесет и четири страни в продължение на петнадесет години, а по съставянето на образния справочник ,съдържащ 430 изображения и текстове към тях, е работил три години.
Целта на изданието е да се изтъкне значението и дълбочината на християнското мозаечно изкуство, което чрез своята символика осъществява връзката между твореца и възприемащия.
Професорът подчерта, че по този начин съвременните хора имат възможност да разберат как в древността е била изграждана естетиката на християнския нравствен морал и чувството за красота, които днес сме възприели от нашите предци.
Професор Табаков обясни, че по въпроса за християнските мозайки са издадени малко книги, в които се посочват образци от Западна Европа, Северна Африка и Близкия Изток. Гостът не спести огорчението си, че много често се пропускат изключително впечатляващите и ценни мозайки от Балканите. По тази причина той е включил в съдържанието и изображения от нашия регион, включително и България, като е акцентирал върху факта, че именно императорите от Тракия и Илирия са основните генератори за узаконяването на християнството и превръщането му в държавна религия на най-голямата империя в Европа.
Във визуалната лекция пред учениците бяха подчертани ключовите роли на родените в балканските земи основоположници на европейската християнска култура. Гостът разказа за важните приноси на императорите Диоклециан (роден в Далмация, дн. Хърватия), Галерий (роден в Сердика, дн. София, България), Максимиан (роден в Сирмиум, дн. Сремска Митровица, Сърбия) и много други, чиито дела следва да бъдат подобаващо оценени от българската историческа наука.
По време на срещата гимназистите имаха възможност да разгледат и поредица от изображения на изящни мозайки от България и света, като символиката на всяка от тях, както и процесът по изработката им, бяха обяснени с интригуващи подробности от нашия гост.
Интересът към темата беше изключителен, а представянето на слабо познатата естетика на християнското мозаечно изкуство, завладя присъстващите гимназисти, които оцениха високото майсторство и стил на техните създатели.
В края на своята лекция професор Табаков подчерта, че всеки човек има нужда от два гръбнака – физически и духовен. Физическият трябва да подкрепя тялото в неговия земен живот. Но духовният се оказва много по-важен, защото той е крепителят на идентичността, духовността и самочувствието на всяка личност с ценности и уважение към своята култура.
Срещата приключи с аплодисменти за госта, който получи подарък с искрени пожелания за светли и щастливи празници. След това, професор Табаков и съпругата му, доктор Ася Табакова, която също присъства на презентацията, се присъединиха към коледното тържество на гимназистите.
За професор Славик Табаков
Професор Славик Д. Табаков, специалист по физика на образната диагностика, вицепрезидент на „Международния съюз на физическите и инженерни науки в медицината“ (IUPESM). Роден в Пловдив в семейство на потомствени лекари. Започва кариерата си в Медицински университет в Пловдив , където се хабилитира и през 1985 година инсталира първия цифров рентгенов апарат в България. През 1991 г. е поканен като главен медицински физик в Кралския колеж, Лондон, където повторно се хабилитира и изгражда най-големия в Европа магистърски курс по медицинска физика и инженерство. През 2001 г. е избран за координационен директор на Международния колеж по медицинска физика, Триест. Между многото международни проекти, които изгражда и ръководи, са създаването на едни от първите електронни книги в света, на първия научен речник, преведен на 31 езика, и на първата енциклопедия по медицинска физика. Съдейства за създаването на академични курсове по медицинска физика в Европа, Азия, Африка, Латинска Америка и има близо 1500 студенти в 82 страни. Участва в много проекти на Международната агенция по атомна енергия, на Световната здравна организация и Министерството на образованието и науката в България. Президент е на Международната организация по медицинска физика (IOMP). Удостоен е с академични титли, почетни медали и дипломи от научни дружества и институции в България, Великобритания, Литва, Тайланд, Индия и Средния Изток. Паралелно с академичната си работа, повече от 25 години професор Табаков посвещава цялото си време на изучаване на раннохристиянското изкуство. Заедно със съпругата си, доктор Ася Табакова, подпомагат Епископската базилика в Пловдив и популяризират нейното изящество в чужбина.
.
Текстове и снимки:
БУ „Иван Станчов“ – Лондон
Източник: Schoolbgembassy.org.uk
.
- Българските манастири. Онлайн урок на Българското училище в Сао Пауло (I част)
.
Българските манастири, географско разположение, туристически обекти и забележителности около тях – Първа част.
Онлайн урок на Българското училище в Сао Пауло, Бразилия, проведен на 30.11.2023 г.
По идея и съдействие на училищен ръководител на Българското училище в Сао Пауло – Михаил Кръстанов.
Съставил урока и субтитри Калин Христов, преподавател по География и История на България към Българското училище в Сао Пауло.
„За тези, които не са успели да гледат открития урок по география на България, може да го направят във видеото по долу – „Манастирите на България, първа част“. Отбелязваме, че уроците вече имат субтритри и тези, които обичат България, но още не са научили българския език, могат да се възползват да си включат автоматично на езика, който предпочитат. Това е един жест на добра воля към приятелите на България, родственици и бесарабски българи. Приятно гледане!“ – пишат от Българското училище в Сао Пауло.
.
.
Описание на урока по минути:
00:00:00 Българските манастири
01:18 Начало на Урока, Обявяване на темата и въведение
03:54 Какво са за нас манастирите ни?
04:59 Как са възникнали нашите манастири?
07:48 Манастир „Св. Пантелеймон“
12:40 Възникване на Първата книжовна школа в Североизточна България
14:30 Първата килия – пещера на Св. Йоан Рилски – покровителят на българите
16:24 Упадък на Първата българска държава и подем при поява на Втората българска държава – Втори златен век на България и за българските манастири
19:50 Боянски манастир „Св. Пантелеймон“
21:33 Българските манастири по време на турското робство и през Възраждането
30:55 Значение на манастирите ни днес
32:47 Общ брой на манастирите ни
34:03 Най-старият ни манастир
36:46 Най-високо разположеният ни манастир като надморска височина
39:30 В заключение на първа част на урокаПредстои Втора част.
Източник: Еscolabulgara.com.br
.